146 C. W. Carstens. 



paa de indre Dele, og det kan maaske anføres som et Be- 

 vis i denne Retninfr, at der ikke mangler Exempler paa, at 

 ogsaa en y dre Ring stundom er sprunget paa Armstrong- 

 kanonen; men det kan vel paa den anden Side heller ikke 

 være Tvivl underkastet, at man kun kan gjore Regning paa 

 den fulde Effekt af Initialtensionerne, medens Kanonen er 

 forholds^1s ny. Under den stadige Paavirkning af saa bety- 

 delige Tensioner især i Forbindelse med det intermitterende 

 Angreb af Sprengkraften fra Krudtexplosionen vil Stang- 

 jernet med Nødvendighed efterhaanden strækkes. Det synes 

 temmelig indlysende, at, dersom Tensionern e skulle 

 være stærke nok til at virke komprimerende paa 

 de indreRinge, og detmaa de, naar de skulle have 

 nogen Effekt, saa ere de eo ipso stærke nok til 

 at fremkalde en Strækning hos den komprime- 

 rende Ring selv (cfr. Stangjernets Modstaud mod 

 Strækning og Kompression ved Elasticitetsgrændsen), og 

 omvendt — dersom Tensionernc ikke ere Rtærke 

 nok til hidføre en Strækning i den ydre Ring, 

 saa ere de heller ikke tilstræ^kkelige til at 

 komprimere den indre Ring og derved bidrage til 

 at styrke den hele Konstruktion: disse to Virkninger 

 JKvngc paa det njneste sammen. Denne Stra'kni ng er 

 naturligvis ikke jevn, men bliver efterhaanden svagere 

 og svagere, eftersom Tensionerne ved de forudgaai'nde 

 Stræ^kninger slai)pes, iiicii Iltlcktcn af Initialtensionerne vil 

 dog Tid efter Tid ufravigelig aftage, indtil man naiiiicr sig 

 et Punkt, hvor dvn ved Ringenes Udviikdse foraarsagede 

 Forandring i Forhobkuie endnu fuldstasndig unddrager sig 

 Øjet, men hvor Plingene desuagtet staa paa Spranget til at 

 gaa over fra en for Kanonens Styrke virksom Kompression 

 til at blive et blot og bart Sikkcrhcdsbelæg for den oiU-heg- 



