Om Jernet som Kanonmaterial. 147 



gende Virkning af en Sprængning af de indre Dele. Yder- 

 grændsen for denne Slappelse har man, naar Ringene for- 

 melig løsne, hvilket man, som hekjendt, ogsaa har Exem- 

 pler paa, og det endog i den Grad, at Fænghullet kan stop- 

 pes ved, at Ilingene skyde sig over hinan den, naar ikke 

 særegne Foranstaltninger hindre dette. 



Diskussionen om Armstrongkanonernes Værd bliver 

 saaledes nærmest et ret og slet Tidsspørgsmaal, til hvis 

 Besvarelse man imidlertid, saavidt vides, endnu ikke har de 

 nødvendige Data, som kun Erfaringen efterhaanden kan 

 skaffe tilveie, naar man specielt har sin Opmærksomhed 

 rettet paa dette Punkt. For Øjeblikket kan man maaske 

 ikke komme Tingen nærmere, end at man blot kan vide, 

 at der efterhaanden vil indtræde en Slappelse i Teiisionerne, 

 og at der i denne Henseende vil være en betydelig Forskjel 

 mellem nyere og ældre, brugte Kanoner. 



Man finder, som oftest, fremhævet som et særdeles 

 vægtigt Ai-gument til Gunst for Armstrongkanonerne, at 

 der med disse endnu ikke er skeet en eneste alvorlig Ulykke 

 ved Sprængning. Dette er selvfølgeligt et stort Gode i 

 Krig, som i Fred, uagtet det dog muligens kunde tænkes, 

 at ma:i vilde være tilbøielig til i Fredstjenesten at accentu- 

 ere denne Sideaf Sagen forholdsvis meget stærkt. Men denne 

 Fordel skyldes klarligen ikke Kanonens Princip, 

 Initialtensionerne, men derimod selve Materia- 

 let, den Omstændighed, at man anvender Stangjern, saa- 

 ledes at de ydre Kingbelæg, ogsaa efteråt Tensionerne ere 

 slappede, og da maaske endog mere, end før, under alle 

 Omstændigheder \ille vedblive at yde en særdeles virksom 

 Beskyttelse for Betjeningen ved en Sprængning af de indre 

 Dele; i og for sig var der altsaa intet iveien for, at det 



10* 



