Om Jernet som Kanonmaterial. 151 



ter; hvis man gjorde dette, maatte man komme til det Re- 

 sultat, at Riijernet var det mest elastiske og burde anbrin- 

 ges inderst, og, uagtet dette virkelig ogsaa paa Alvor synes at 

 være foreslaaet, føler dog Enhver med ringeste Skjøn paa Jer- 

 net, at det er meningsløst. Det Material, der fuldkomnest til- 

 fredsstiller ovennævnte Krav, er det haarde Staal, der altsaa 

 skulde anvendes inderst. Naar man saa alligevel i Blakely's 

 Kanon ikke finder dette inderst, men derimod et blødere 

 Staal og udenom dette et haardere og endelig yderst Ru- 

 jern, saa maa dette opfattes simpelthen som et Offer, man, 

 belært af Erfaring, har bragt til det ueftergivelige Krav paa 

 Strækbarhed for den indre Kanonmasse, og det indsees ikke 

 under nogen Omstændighed at kunne have sin Rigtighed, 

 hvad t. Ex. Holley siger angaaende Blakely's Kanon i sit 

 Værk „Ordnance and armor" § 60, at den næstinderste Tube 

 af haardt Staal har en mindre Elasticitet. end den inderste, 

 der er af blødt Staal; det forholder sig nødvendigvis om- 

 vendt, og, om man end muligens hos den indre blødere Tube 

 kan tilveiebringe noget gunstigere Elasticitetsforholde ved 

 at paalægge den ydre Tube med en stor Tension, saa kan 

 dette dog umuhgt være nok til at erstatte det Brud paa 

 Princippet, som er skeet og som nødvendigvis ogsaa maa ske, 

 hvis man vil have den allerringeste Garanti. Det er nem- 

 lig en Selvfølge, at dersom man skulde kunne have det 

 ringeste Haab om at undgaa permanente Formforandringer, 

 og blot at kunne flyde paa de forbigaaende, saa maa man 

 inderst anvende et Material, der besidder den høieste Ela- 

 sticitetsgrændse, og hvis forbigaaende Formforandringer 

 indenfor denne ere de størst mulige, altsaa det haarde Staal. 

 I Praxis vover man imidlertid ikke at gaa ud fra, begynde 

 med dette Material der fuldkomnest tilfredsstiller ovennævnte 

 Krav, men man nødes til altid at nedstemme sine Fordrin- 



