152 C. W. Carstens. 



ger betydeligt, og inderst at begynde med et blødere Ma- 

 terial med lavere Elasticitetsgræiidse og mindre forbigaa- 

 ende Formforandringer, og har kun Valget mellem at fort- 

 sætte iidover med Materialer, der i endnu lavere Grad be- 

 sidde disse Egenskaber, eller fuldstændig at gjøre Brud 

 paa Princippet og udenpaa det blødere Material at anvende 

 det haardere, som efter Holley sees at være gjort ved Bla- 

 kely's Kanon. Men, som allerede før antydet i denne Af- 

 handling, kan man ved en Kanon aldrig være tryg for, at 

 ikke Elasticitetsgrændsen overskrides, og at der ikke vil 

 indtræde permanente Formforandringer selv ved de mest 

 elastiske Materialer, og, er dette først skeet, taber natur- 

 ligvis Princippet om Materialer med aftagende Elasticitet 

 Størstedelen af sin Betydning, og Kanonen bliver omtrent 

 ligestillet med en hvilkensomhelst anden Kanon. Allerede 

 det her anførte viser, at ogsaa dette Princip stedse vil møde 

 store Vanskeligheder ved dets praktiske Gjennemførelse. 



Frazer gaar ved sin Kanon ud fra Nødvendigheden af 

 at simpliticere Bygningen af de sammensatte Kanoner og 

 gjøre Konstruktionsdelenes Antal mindre: deraf følger, at 

 de enkelte Dele maa gjøres tykkere, hvilket han desuden 

 anser for at være forbunden med endnu andre Fordele, som 

 dog turde være mindre indlysende. Da han videre gaar ud 

 fra, at det er en absolut ümulighed at erholde en sveiset 

 Stangjerntube, hvor man er ganske sikker for u.sundc Ste- 

 der, anvendei* lian inderst et blødt Staal og først deruden- 

 paa et Stangjernhylster af sveisede, dobbelt si)iralvundne 

 Sta^ngiir. Frazer's System er altsaa tillige bygget paa Prin- 

 cippet om luilialtensioner, og med Hensyn paa Sammen- 

 stillingen af Materialer gjelder, livad ovenfor er aiifort. 



Dern.e.st komme vi til Palliser's Kanon, der er en aliiiin- 

 delig Kujerrdvonon udforet med en Stangjerntube der danner 



