Om Jernet som Kanonmaterial. 157 



for store Kanoner, virkelig ikke siges at være meget stor. 

 l^læredannelsen, Sugningen og Svindingen, Ujevnheden, — 

 Alt forener sig om at foroge Eesikoen ved store Staalkano- 

 ner, og specielt fortjener det niaaske at erindres, at det An- 

 gre!), som de indre Dele af meget store Kanoner ere udsatte 

 for, er saa voldsomt, at, dersom man her skal have nogen 

 Sikkevhod, bliver formeiitlig Kravet paa et blødt og stræk- 

 bart Material langt stærkere, end ved smaa Kanoner; men 

 netop et saadant Staal volder de største Vanskeligheder; 

 det er navnlig saa tilbøieligt til Blæredannelse og vil let 

 levere en usund Blok, og ved Staalblokke af saa store Di- 

 mensioner vil ogsaa Hamringen være temmelig virkningsløs, 

 om ikke rentud skadelig. Ved Staalkanoner af svært Kali- 

 ber kan man vel saaledes vanskelig vide sig ret tryg for 

 en Spræ.ngning; men med alt dette turde de dog være at 

 foretradvke for Armstrongkanoner af tilsvarende Størrelse, 

 med hvilke de vel nærmest blive at sammenligne, uagtet 

 jo Prisen, saavidt vides, er mere, end dobbelt for saakaldet 

 Digelstaal. Naar man nemlig tager i Betragtning de mange 

 tilfældige Omstændigheder, der kunne støde til baade ved 

 Forarbeidningen og ved Benyttelsen, tør man muligens sige, 

 at man ved saa svært Skyts neppe nogensinde paa lang Tid 

 vil kunne komme udover en vis Usikkerhed, en vis Resiko, og, 

 har man været saa heldig at faa en sund, taalelig feilfri Staal- 

 kanon af et blødere Material, saa maa det vel indrømmes, 

 at denne er de!» stærkeste Kanon, man nu for Tiden kan 

 opdrive, medens en Armstrongkanon allerede fra første Stund, 

 omend mangengang smaat, saa dog jevnt og ustandselig vil 

 gaa sin Opløsning imøde, og støbte Staalkanoner have ial- 

 fald den ubestridelige Fordel af at danne en ensartet, sam- 

 menhængende Masse, der, som sagt, yder en ganske anden 

 Modstand mod de voldsomme Rystelser, som hvert enkelt 



