Ornithol. Bemærkn. til Norges Fauna. 169 



som ere forarbeidede af Fuglene selv, ligesom Trevlerne 

 af den indenfor Barken liggende Bast udgjør Redets 

 Hovedbestanddel. Æggene ere hos begge Arter neppe 

 til at adskille. 



Parus sibériens, Grel. Den 19de August 1866 

 fandtes denne i stort Antal i de øverste Fyrreskove i 

 Jotunfj eldene, hvor de streifede om flokkevis, og herunder 

 besøgte Birkeregionen, der dog i Landets sydlige Dele 

 ligger ovenfor deres egentlige Tilhold. Samtlige skudte 

 Individer vare netop i Fældningen, og havde allerede for 

 en Del skiftet. De vare yderst lidet sky; deres Væsen 

 lignede Parus horealis, men de forholdt sig mere tyste, 

 og Lokketonen var let at adskille fra de øvrige Arters. 



Parus cristatus, Lin. Af alle Arter lægger denne 

 det færreste Antal Æg, idet disse neppe nogensinde ere 

 flere end 6, men i Regelen blot 5. Ligesom P. horealis 

 udhuler den selv sin Redeplads i tørraadne Stubber; fra 

 et Rede ved Christiania 17de Mai 1866 varierede de 5 

 noget rugede Æg i Længde fra I6V2 — l^"^"^, Bredden fra 

 12— 127^™^. 



rite s caudatîis, Lin. Ruger ikke sjelden i de 

 høieste Naaleskove paa Fjeldsiderne; et Par med bøiede 

 Halefjær bemærkedes i de øverste Furutræer i Opdal 6te 

 Juni 1870. Til Universitetets Musæum blev i 1868 ned- 

 sendt et Rede fra Dovre. 



Langs Vestkysten forek. den ikke talrigt; en hel 

 Familie bemærkedes i Juli 1870 i Voss, og de fuld- 

 kommen udvoxede Unger havde Halen allerede 97''"" lang. 

 Vingen 57°^™. Ryggen var mørkt graabrun med ub etydeligt 

 hvidt ovenfor hver Skulder, Isse og Strube hvid, Kinderne 

 bag Øinene og hele Halsryggen graabrun. 



