Oriiithol. Bemærkn. til Norges Fauna. 181 



maane og Siderne have tydeligt brime Længdestriber. 

 De forlæogede Fjære paa Issen kunue dog endmi kun 

 med Vanskelighed opdages. 



Pi eus c anus, Gmel. Vedbliver ligesom flere af 

 samme Slægt i længere Tid at lægge Æg i det samme 

 Rede, naar disse efterhaanden borttages. I et Rede ved 

 Lillehammer i Mai 1856 blev ialt lagt 12, i et andet i 

 Valders i Mai 1870 (Printz) ialt 16. Af disse sidste var 

 den gjennemsnitlige Længde og Bredde 27 og 20'"°^. 



Af Gunnerus er denne Art (kaldt P. viridis) funden 

 i Finmarken*). Længere mod Nord, end i Salten (6672^) 

 vides den i de senere Aar ikke bemærket. 



Pi eus I eue on ot us, Bechst. Synes i visse Dalfører 

 ved Trondhjemsfj ordens søndre Bred at være den hyp- 

 pigste Art af hele Slægten. Et herfra modtaget Æg, 

 fundet Ilte Mai 1866, var 28 og 19°^'«; Redet, der laa 5 

 Alen fra Marken, havde en Dybde af l'. 



Cueulus canorus, Lin. De Arter, som med Sikker- 

 hed kj endes som dens Pleieforældre her i Landet, ere føl- 

 gende : Saxieola ruhetra, Lin. uden Tvivl hyppigst. Saxieola 

 Oenanthe, Lin. Anthus pratensis, Bechst., fornemmelig 

 i og ovenfor Birkebeltet. Anthus arloreus, Bechst., samt 

 Motaeilla alba, Lin. Desuden har Prof. Rasch fundet 

 dens Æg i et Rede af Eniberiza hortulana, Lin. 



Endvidere omtales fra Kongsberg 1782 et Tilfælde, i 

 hvilket dette har ligget hos FringiUa Coelehs. 



Et Æg af en sjelden Tegning fandtes i Omegnen 

 af Christiania i Juni 1866 hos Sax. ruhetra. Dette er 

 ensformet blaahvidt uden Spor af Pletter, 22 '/2 og 17°^"^; 



*) Leem, Beskr. over Finmarkens Lapper, p. 292 i JSoten (Kjøben- 

 havn 1767). 



