Ertsforekomster i Søndhordland og paa Karmøen. 239 



tage, hvorledes dnt kiler sig ud som en smal rustfarvet Stribe 

 af Svovlkis. Jernmalmen ligger ikke lige efter Faldretnin- 

 gen, men den drager sig mod NO i Gruben. Fra Magnet- 

 jernleiets nordøstre Ende kan man forfølge rustfarvede Baand 

 mod NO, og forfølger man disse et Par Minuters Gang, saa 

 støder man paa Dyraasens Svovlkisgrube. 



Efter hvad der er mig meddelt af Hr. Cand. H. Dahle 

 er Jernsinaugets Grube omtrent 22 Meter dyb; Mægtigheden 

 varierer i Gruben mellem 13 Meter og 7 Meter. Da Gruben 

 blev forladt, stod Ertsen omtrent 7 Meter mægtig. I Strøg- 

 retningen er Leiet forfulgt omkring 50 Meter. Ertsen er 

 gjennemsat åf mange fede Sletter. 



Dyraasens Svovlkisgrube (Fig. 9). 



Denne Grube er bygget paa et næsten lodret staaende 

 Svovlkisleie , der er Fortsættelsen af Magnetjernleiet fra 

 Jernsmaugets Grube. Gruben er drevet parallelt Skifernes 

 Strøg og Fald, og de gamle og nye Drifter have en ikke ringe 

 Udstrækning efter Strøget tilsammen omkring 70 Meter* 

 Skiferens og Leiets Strøg er mod SSV 205" Fald mod OSO 

 80°. Svovlkisen danner et Leie af 2 Meters Mægtighed i 

 Dagen. Gruben selv var utilgjængelig. Striber af Magnet- 

 jern gjennemsætter Skiferen i den hængende Side af Erts- 

 leiet. Kisen er temmelig grovkornet og ledsages af Kvarts; 

 den forvitrer let, saa at Elven paa sin Vei ned gjennem 

 Dalen fører Jernokker til Havet; Stem ne ere hele Veien be- 

 lagt med Lag af Jernokker, saa Elven ser ud som en rød- 

 brun Stribe. Svovlkis krystalliseret i Terninger optræder ved 

 Gruben. En ringe Mængde Kobberkis slenger med hist og her. 



Foruden de ovenfor nævnte Gruber findes i denne Egn 

 og paa Varaldsøen flere andre lignende Ertsforekomster. Af 

 disse er den vigtigste Haukenæs Grube, som jeg ikke har 



