254 Amund Hell an d. 



Kobberki« og Magne (kit*. Knbberkisen er lil stede i ringe 

 Mængde ved disse Forekomster. 



Blandt de isoleret sta ående Forekomster er den vigtig^te 

 Tveit Grube paa Huglen (Fig 13). 



Denne Grube lisrger paa Huglerø i en liden Aas. som 

 «tiger op af Våndet ved Tveit ved dettes nordvestre 

 Ende; den ligger no^le hundrede Skridt fra Havet Aa- 

 sens Bysrning er simpel og iøinefaldende. Under^^t lig^^er 

 hvid Kalksten, der danner det liggende af det ert «iførende 

 Lag; over d^nne ligger Skifere best aaen de af kvartsrige Ler 

 skifere eller Glimmerskifere; disse føre hist og her ind^prængt 

 i Klatter broket Kobbeierts samt lidt Kobberglands «amt me- 

 get Svovlkis Over det ertsførende Lag, der er af noget 

 variabel Mægtighed omkring 3 til 4 Meter, ligger blaa Kvart - 

 sit i en Bænk af 7 Meters Mægfighed. De almindelige Ski- 

 fere danne saavel det Hængende som det Liggende nf hele 

 Aasen, idet de optræde med Fald mod NV saavel vestenfor 

 som østenfor Aasen. Det ertsførende Lag stryger som selve 

 Aasen mod SV 230^ og falder mod NV forskjelligt fra 45^ 

 til 20^. Af Ertsen er Stykker saa store som et Hønseæg 

 «jeldne; Tyet, som bringes ud af Gruben er ikke rigt, neppe 

 i Gjennemsnit over 1 Procent, men rimeligvis holder det 

 ertsførende Leie ved i stor Udstrækning. da Fjoldbygningen 

 er paa regelmæssig. Svovlkis ledsager Kobberertsen; den 

 optræder i større krystallin«ke Stykker; hyppig sidder Svovl- 

 kiskystraller midl inde i den brogede Kobbererts Krystal- 

 lerne ere Oktaedret og Pentagondodekaedret udviklede i 

 Lipevægt, saa at Iko^saedre! fremtræder Krytallernps Stor- 

 rene er forskjellig indtil en Hasselnød»j. Blyglands i meget 



