Ertsforekomster i Søndhordland og paa Karmøen. 265 



indtil Forvexling Prøver fra Viksnæs. Kis, Blende, 

 Kvartsit, Skifer fra begge Gruber vist ved Sammenlignin- 

 gen ikke større Ulighed end forskjellige Haandstykker fra 

 samme Grube. 



Talklignende eller chloritiske Salbaand eller Bestig som 

 i det Hængende af Viksnæs omtales ogsaa ved de uden- 

 landske Forekomster. 



Jeg har tidligere omtalt, at man ved Viksnæs vil have 

 gjort den Erfaring, at Leiestedet er rigere paa Kobber mod 

 det Hængende og Liggende end i Midten; den samme Er- 

 faring er gjort ved Rammelsberg, og efter Durocher (Annales 

 des mines Tome XV) skal i Fahlun Ertsen være rigere paa 

 Kobber i Nærheden af „skølarne". Lan benoærker, at ved 

 Rio tinto og flere spanske Gruber have Romerne, der uden 

 Tvi vi maatte udsøge de rigeste Partier, fortrinsvis holdt sig 

 til det Hængende af Leiestedet, ligesom Lan selv vil have 

 bemærket, at Ertsen bliver rigere, efter som man nærmer 

 sig til de to Salbaand. Han omtaler ogsaa massive Berg- 

 arter i Nærheden af Leiestederne og kalder disse Dioriter 

 og dioritiske Porfyrer dels Evriter. Durocher omtaler ogsaa 

 Gange af Diorit ved Fahlun. 



Med Hensyn til disse Leiesteders Alder, saa synes de 

 alle at være ældre end Kul. Yngst er Rammelsberg, der 

 tilhører Devon, ældst Fahlun, der tilhører Grundfjeldet(?) 



Foruden Viksnæs er der kun en af vore Kisforekom- 

 ster, som med Hensyn til Dimensioner kan stilles op ved 

 Siden af disse her omtalte monstrøse Forekomster; det er 

 Valaheiens Grube med Udstrækning i Strøg af 190 Meter 

 og en Mægtighed mellem 5 og 9 Meter; men denne Grube 

 har ingen væsentlig Kobbergehalt. 



Hvor jeg tidligere meddelte en Oversigt over Svovlkis- 

 foi ekomsterne , adskilte jeg Viksnæs og Guldberg Gruber 



