2Ô6 ÀmuûdHelland. 



fra de øvrige paa Grund af Leiestedernes uregelmæssige 

 Form og paa Grund af deres væseutlige Kubbergehalt. De 

 kunne imidlertid uden synderlig Vanskelighed sammenstilles 

 med de andre Forekomster i Leier, og vi kunne da karak- 

 terisere Forekomsterne som mere eller mindre regelmæssige 

 Leier af ren, uskiktet, kobberfri eller kbbberholdig Svovlkis 

 beliggende midt i Skiferfeltet. De to Forekomster, der ere 

 rigest paa Kobber, afvige mest fra den regelmæssige Leieform, 

 saa at den kunde benævues en i^indse — eller Nyreforekomst. 



Spørgsmaalet om, hvorledes disse Leiesteder forholde 

 eig paa Dybet, er af stor praktisk Betydning. Hvad kan 

 man ved en ny Forekomst slutte af Analogier fra ældre 

 bekjendte? Jeg skal her erindre om et Par Forekomster. 

 Dalemyr Grube ligger midt imellem de gamle Kristiansgaves 

 Gruber, altsaa i et Felt, hvor der i Aarhundreder om end 

 uregelmæsbigt har været Bergværksdrift. Afstanden fra 

 denne Grube til de nærmest liggende gamle Gruber er ikke 

 mange Skridt. Ertsen er ikke rig paa Kobber, men det er 

 den Erts, hvorpaa man har arbeidet ved dette Værk. Her 

 viste der sig i Dagen nogle høist ubetydelige Svovlkislag af 

 4, 6 og 3 Centimeters Mægtighed: Gruben drives nu med 

 en Mægtighed, der varierer mellem ^ og 1 Meter med 70 

 Meters udstrækniug i Felt. Dette Leie har altsaa de Gamle 

 aldeles overseet, og alene dette Exempel viser, at man ikke 

 bør foragte et Svovlkisleie, om det end er lidet af Mægtig- 

 hed og af Udstrækniug i Strøg. 



Ved Guldberg Grube viste der sig hgeledes et lidet 

 Leie neppe af en Decimeters Mægtighed. Ingen skulde her ane, 

 at der nogle Meter inde i Aasen laa en Frtsnyre af stor« 

 Dimensioner. 



Den lille Hinderaker Grube har nu Erts i Saaleii af 



