Öfver Filipstads bergslag. 303 



lagsorten kommer in i Werraland vid dess östra gräns, i de 

 lägre trakterna af sjön Saxen, går från Saxen till Persbergs 

 gruffält, utbreder sig från Persberg i norr upp till Långban, 

 i söder till Nykroppa, och i vester till den höga. bergskedjon 

 emallan sjön Yngens och Daglösens vattendrag, der de höga 

 bergen sätter liksom en damn mot formationen ; men genom 

 ett smalt pass i nämnde bergskedja går formationen , medelst 

 små spridda malmlager öfver till den parallelt med Yngs-, 

 Långbans- och Nykruppadalen liggande Nordmarks-, Lersjö- 

 och Daglösedalen , nemlig först till Finshyttebergs-, och si- 

 dan, längre i norr, till Nordmarksfälten. Vester om sist- 

 nämnde dal finnas ej mera några malmer, landet stiger så 

 småningom allt högre och högre mot Norriges gränse. 



Om vi nu tillse bergbe fandet i Filipstads bergslags- 

 trakter, så skola vi finna att det är hälleflinten, i hvilken 

 jernmalmerna äro deponerade, men att granitartade gneiss 

 intager landets högre delar. Dessa båda bergarter äro så- 

 ledes ganska vigtiga, i synnerhet hälleflintan, och deras in- 

 bördes förhållande samt deras förhållande till malmerna torde 

 derföre förtjena nogare granskas. 



Ordet hälleflinta var redan på 1700 - talet af svenska 

 bergsmän användt och är det äfven nu Denna beständig- 

 het af namn torde bevisa, att man ej kunnat identificera 

 den svenska hälleflintan med någon annan utländsk bergart. 

 Namnet ,,flinta'* betyder att de gamla ansett bergarten vara 

 en art qvartz ; men redan en flygtig blick på dess vittrings- 

 förhållanden bevisar att hufvudbeständsdelen ingalunda är 

 någon quarz, utan tvärtom en fältspatsart, ty den öfver- 

 drager sig så småningom i luften med kaolin. Att den lik- 

 väl ej heller är någon ren fältspatsart, bevisar de i sednare 

 tider å denna bergart anstälda analyserna — samt andra 

 observationer; utan är den en synbart likartad grundmassa 



