Öfver Filipstads bergslag. 305 



båda förekomma Orthoklasen (vanligen röd) liksom porfyrar- 

 tadt inströdd, quarzen mera underordnadt. Når dessa berg- 

 arter betraktas i blott mindre block eller stuffer, så se de 

 ut nästan som granit, men i stort framträder en otydlig 

 glimmerns paralellitet. 



Randig gneiss. Denna har finare korn än de före- 

 gående och dess beståndsdelar äro mera liniert utskiljda, 

 hvarföre bergarten får ett randadt eller bandartadt utseende. 



Af den randiga gneissen finnes ej så mycket i Sveriges 

 grufrevierer, men deremot så mycket mer de tvenne före- 

 gående slagen, af hvilka granitartade gneissen träder när- 

 mast, och på denna sistnämnde bergart hvilar såväl den 

 malmførande hälleflintan, kalksten, dolomit, lerskiffer o. s. v., 

 utom det att denna bergart i sig sjelf innehåller jernmalmer. 



Vi hafva således i Sverige hufvudsakligen tvenne berg- 

 arter, som föra jernmalmer, nemlig h alle flin ta och gra- 

 nitartad gn eiss. 



I Wermland ligga följande grufvefält i hälleflinta: 



Persbergs-, Nordmarks-, Tabergs-, Nykroppa-, 

 Svartsångs- och Gåsborne -fältet, 



Hvarje af dessa fält innehåller en mängd särskilda jern- 

 malmsdeposita, så t ex. finnas i Persbergsfältet flera lOOde 

 grufvar, dels nu under arbete, dels för tillfället hvilande. 

 Hvarje fält har sin terräng af hälleflinta, större eller mindre, 

 alltefter jernmalmsdepositionernas mängd och storlek; så t. 

 ex. utsträcker sig den hälleflintterräng, som innehåller Pers- 

 bergsfältets malmer till omkring ^!4 mil i längd och ^ mil i 

 bredd, eller så långt ut som jernmalmsdepositionerna räcka. 



Man märker snart att inom hvarje landsträcka af Sve- 

 rige, der malmer finnas, dessa förekomma ut efter vissa 

 streck, och derifrån härleder sig det gamla i Sverige bruk- 

 hga ordet ^malmstreck"; så t. ex finnas inom Persbergs- 



.N. Mag. f. Naturv. XVIII B. 3 II, 20 



