6 Th. Kjerulf. 



glimmeren er sort. Graniten optræder i mange afændringer 

 af struktur, dels fuldkommen kornet, dels kornig stribet. 

 Titanit sees hos enkelte afændringer i striber mellem de 

 andre rækkevis ordnede bestanddele. 



Ingedals granit ved Trondhjemsfjord. 

 St 



Gj. GJetnæs. St. Storhaugen. I. Ingedal. 

 gn. gneis. gr. granit. 



Dette felt strækker sig nord over til Rødberget, som er 

 feltets yderste spidse. Trondhjemsfjordens sprække bryder 

 tværs igjennem og har efterladt Rødberget som en pynt, 

 længe kjendt som granit, på den anden side af kløften. Kok- 

 sten er en enslig højde med hornblendegranit mellem dette 

 felt og kystmuren 



Af mærkepunkter forøvrigt kan nævnes i graniten Agde- 

 næs, Todalskjølen, Gjeleklakken 2—3000', samt Fonna, Hems- 

 fjeld. Graniten sees langs kysten fra Agdenæs til Hevne- 

 flordens indløb som rødlige klipper, i Hevnefjordens indløb og 

 dens forgreninger, Aafjorden og Snildfjorden, i Vinjefjordens 

 nordside med 800' høie og næsten lodrette, glatte vægge 

 (Hauan). Granitens indre grændselinie er fleresteds ret 

 iøinefaldende, dens hovedmasse splitter sig i fortsættelsen over 

 Ertvågø, Stabben og Tiisteren i flere arme. Her hæver sig 

 fjeldet Stabben til omkring 2000' op af havet. Forbi Kri- 

 stiansund bliver graniten fast ukjendelig. 



Vestrandena granit overhovedet, der ligesom det mindre 

 felts, Ingedals granit, optræder i mange afændringer, dels 

 kornet, dels stribet, ofte fører titanit og magnetjern, og hyp- 

 pigt er en rød ortoklasgranit, løber langs med Trondbjems- 



