Om Trondhjems stifts geologi. 36 



Såsnart fossiler fremfindes fra flere punkter i disse kalle- 

 stene, vil de tjene som tråde til at afvikle fieldbygningen ; 

 men uden ialfald et punkt til kan det ikke fortiden nytte at 

 veie mulighederne med mange ord. På det medfølgende 

 kart er derfor Trondhjems skiferens yngre og ældre afdelin- 

 ger endnu ikke skilte ud fra hverandre. 



0. for Trondhjemsfjordens linie overskj æres de herskende 

 strøg, idet man søger frem ret mod Kjølen. Det er klart, 

 at en opfatning af Trondhjemsfeltet hænger af profilerne over 

 til Jemtland. Når man betragter profilet til Jemtland såle- 

 des som det er fremstillet af B. M. Keilhau (Mag. for naturv. 

 2den række, bd. 1 og tab. 3 fig. 1) får man det samme ind- 

 tryk som af samme iagttagers fremstilling af profilet mellem 

 Mjøsen og Trondhjemsfj orden (Gæa norvegica s. 413 o. f), 

 nemlig at de ældste lag skulde ligge ude ved enderne 

 og at de yngste lag skulde indtage de centrale dele, samt 

 at man ved at stige op gjennom profilet kommer over be- 

 standig yngre lag, altid overliggende, indtil det hele store 

 skiktsystera gjennom vertikalstilling vender sig, således at 

 man altså dernæst har den samme store række i nedstigende 

 følge. Risingers opfatning var næsten den modsatte , nemlig 

 at de yngse lag med silu riske fossiler i Sverige findes lavest 

 liggende og yderst ude ved enden af profilet, og at man ved 

 at stige fra Sverige op gjennom profilet kommer ind på ældre 

 fjeld. (Anteckningar I s. 107 samt tab. 4). 



Mod den første opfatning stiller sig strax to kjendsgjer- 

 ninger Siluriske fossiler ere nu fremfundne yderst ude ved. 

 profilets ender både i Sverige og i Norge, og i det centrale 

 parti oprager længer syd Kjølens ældre kvartsfjeld. Dernæst 

 bliver mægtigheden — dette kriterium for alle formationer 

 — af den tilsyneladende overleiede række så uhyre stor, at 

 rækken selv må være en skuô"else, eller med andre ord.: 



3* 



