36 Th. Kjerulf. 



foldninger må her være tilstede. [Selve grundfjeldets mæg- 

 tighed kan man let overvurdere. Se herom Unvprgm. 1870. 1. 

 Om mægtigheden af grundfjeldetj. Disse kan man også på- 

 vise, navnlig langs konglomerat- og sandsten-rækken, ligele- 

 des langs den omvandlede ghmmerskifer-zone i centralpar- 

 tiet. Her møde vertikale og snoede lag, og det er let i et 

 sådant landskab at forvexle over og under. Det er altså 

 tryggere at holde os noget nærmere ved Hisingers opfatning. 

 Vi ville imidlertid ikke nøies med Jemtlandsprofilet alene 

 men opsøge 



Fiie sidt ^jennem Trondhjemsfeltet (se tegningerne). 



1, Mei akei -profilet. Dette er det sydligste snit, som vi 

 har liggende for os, idet vi vandre op gjennem øvre Stjør- 

 dalens snævring. 1) Yderst ude i vest har vi her konglome- 

 rat- og sandsten-rækken , 2) i midtpartiet møder en glimmer- 

 skifer-zone, som kan følges hid (som en stærk forvandlet del 

 af Gula skiferne) langs Mælshognas linies vestside lige fra 

 det nysnævnte Harsjøfjeld. 3; Inderst i øst ved grændsen 

 har vi Merakerbygdens skifere og lerstene ligetil grændsen. 

 Snittet går over Skårdalsporten og røs no. 161. Kjølen er 

 i dette strøg lidet fremtrædende netop på grændsen, men 

 såvel n. som s. høiner sig Kjølen ret påtageligt (Kjølihougene 

 og Gluggen). 



Gruppen 1) læres bedst at kjende i Stjørdalen, omkring 

 Forbordijeldet o. s. v. Den Iremtræder med stærkt foldede 

 lag. Grændsen mellem 1) og 2) kunde endnu efterlade no- 

 gen tvivl, sålænge ikke væggene ere fulgte også fleresteds 

 end skeet i høiden. Lcrskifer og kalksten ved Floren synes 

 vistnok overliggende ; dog må det betjenkes, at steile lagstil- 

 linger herske og at det gjensidige forhold sålede.s bliver vau- 

 skeligt at bedømme. I gruppen 3, optræder igjen kgl. i 

 Kjøhhougene, hvilket synes at henføre en del af denne gruppe 



