44 Th. Kjerulf. 



af bergartens karakter, da vilde man være mest tilbøielig til 

 at regne hele denne brede og lange zone til grundfjeldet. 

 Men efter piadsen imellem omgivelserne, således som denne 

 fremgår af de 4 snit, må den fortiden holdes tor en forvand- 

 let del af Gulas skifere. Længer syd i den egentlige Sælbu 

 kværnsten-zone o: niellem Skarven og Bukhamraeren, føl- 

 gende Mælshogna-kjædens vestside, er der end mere grund 

 til tvivl om piadsen , men da vi ikke har profiler at med- 

 dele, skal disse tvivl her ikke diskutteres. 



Bergmester H. C Strøm skildrer kværnstenen (Budstik- 

 ken 1820, 59- (io) således: ..Sælbu kværnsten består af glimmer- 

 skifer, hvori kvarts er i ringe mængde fremtrædende. Glim- 

 mer og kvarts vexle i tynde striber på bnidtiaden; den er 

 bølgeformig ved glimmerens leining om de indvoxede gra- 

 nater. Granaterne må helst sidde ^ — 5^ tomme fra hverandre 

 og være | — J tomme i diameter. De kaldes Tyter" o. s. v. 

 Kvittyter kaldes glimm erknuder uden granat, altså i uduelig 

 sten Den for kværnsten tjenlige grundmasse grøf* må være 

 tilstrækkelig blød og seig, og holde fast på tyterne. Den 

 består af brun glimmer, hvid kvarts og niåske et lerskifer- 

 emne. Glimmerskiferen fører foruden granat fleresteds stau- 

 rolit, undtagelsesvis disten. Staurolit er seet i Skarven, 

 Varglidfjeld og i Bukhamnuren; i Bukhammerens n. o side 

 findes den sammen med disten (Haiian). 



Når vi følge glimmerskifer zonen ^jennem d(> 4 snit, se 

 vi mest steile lag eller strukturer indenfor glimmerskiferen, 

 ud til begge sider derimod i konploniernt, fi^nm sandsten og 

 grøn lersten se vi foldninger. Forskjellen er påfaldende. De 

 overordentlige knæk og bøininger, som disse sidstnævnte lag 

 vise. så vi antydede alt i Guldalen (s. 28) i Høgsten og 

 Lillesten, fremdeles sees de tydelige nok langs Stjørdalshal- 

 sens søndre indfatning — alt konglomerat, og videre ved ind- 



