46 Th. Kjerulf. 



ikke være.tvivl om, at Meraker-snævringens lange række af 

 steilt stående lag udgjøre ikke en helt omstyrtet række af 

 viftestilling eller som et sammenklemt V, men en foldet 

 række (af stilling som liggende ^ :/d ). Søge vi efter en be- 

 stemt årsag, som skulde have udslettet folderne, da blive vi 

 stående foran den hvide granit (s. 38,.39) I mangfoldige gang- 

 grene se vi graniten indskudt mellem de steilt stående ski- 

 fer, og skiferne selv optræde i den høieste krystallinske iid- 

 vikling, hvortil massen var skikket, nemlig som grå glimmer- 

 skifer med granat, staurolit, disten, tildels endog som glim- 

 mergneis. Vi kunde antage at det oprindelige materiale var 

 lerskifere og glimmersandstene som i Gulas skiferfelt, og at 

 dette i glimmerskifer zonen har nået sin høieste krystallinske 

 udvikling. Dette kan nemlig tænkes at ske uden at nogen 

 bestanddel i mængde kommer til eller fjernes ud af massen. 

 En glindsende lerskifer fra Harsjø ved Røros har i sin masse 

 næsten det samme indhold som, en karakteristisk urglimmer- 

 skifer (so. analytiske arbeider, (Nyt mag. bd. 8 s. 194). 

 Gruiidfjeld inderst ved Tiondhjemsfjoiden. 

 Et stort opragende parti af grundfjeld i flade eller svævende 

 lag, omgivet på 3 sider af Trondhjems feltets skifere og ler- 

 stene og navnlig nærmest dækket af et mægtigt marmordrag, 

 viser sig fra Vuku og Værdalen langs Borgenfjordens øst- 

 side, forbi Stenkjær med den der s. for byen opkneisende 

 Oftenåsen, videre i Ougnadalen samt holdende sig s. ved 

 Snåsen vand. Det bestå:- især af fin hornblendeskifer og 

 kvartsskifer. 



Ved den fjerde side i øst er dette grundfjelds parti af- 

 brudt ved gammel granit; men over denne kommer også her 

 kalkstene. Vi har benyttet dette stykke grundfjeld som 

 orienterende, idet den over graniten hvilende kalksten (Mok 

 og Gulstad) er afieiet elter graniten. 



