48 Th. Kjerulf. 



Vasfjeldets 2268' gabbro, Strandbygdfjelds og KlevQelds 1842' 

 (K. Hauan; hvilke sidste tilsammen med andre tiere, i det føl- 

 gende opregnede felt danne grønstens-kjædernes linier. 



II. Harsjofjeld-Sælhu-Me/ake/. Her ligger eruptiverne 

 a) Øiungens diorit (K. Hauan), Eidets granit, videre Hyllin- 

 gens, Mælshognas, Fongens gabbro 'J. Hørbye) samt Vola- 

 kleps gabbro, Fonfjelds grønsten, Hermansnasens gabbro (K. 

 Hauan) tilsammen Mælshognas linie, fremdeles b) Mer- 

 åker snævringens. Stor Havrens, Carl Johans veiens, Vuku- 

 dalens granitgange, Hylijelds og Harbakfjelds grønsten (K. 

 Hauan), Sjækerhattens granitgange. Alt dette er Kjølens 

 formure. 



III. A jolens linie fra Vigelen til Gluggen. Her liggje 

 eruptiverne Vigelens granit, Skarsfjeldenes granit (J. Hørbye). 



Vigelens granit er skjønt kornet, kjødrød ortoklas over- 

 veiende, mat grøn oligoklas, grå kvarts, sort glimmer derhos 

 maske klorit? undertiden med brun titanit. Skarsfjeldenes 

 granit ligner den fuldkomment, ortoklasen er ofte blegere i 

 denne. 



Det kan ikke skjules, at de piifaldende lagstillinger langs 

 disse 3 strøg eller linier ordne sig efter eruptiverne i de 

 samme strøg eller med andre ord: eruptiverne må pd en 

 eller anden made være knyttede til disse kraftytringer, som 

 har brudt, presset og foldet lagene. 



Alle tre strøg nå milevidt i retning sv.— no. eller ssv.— 

 nno., I og III strækker sig 8 — 10 norske mile, men II læn- 

 ger indtil If) mile kjcndt. I denne geografiske oversigt over 

 eruptiverne kan ikke alle indtiettes ordnede efter just disse 3 

 hovedstrøg, således blandt andre ikk Meldalens eller Ørke- 

 dalens grønstenfelt, som blev påvist 1^64 ved samme leilig- 

 hed som fossilerne, og senere eftergået af K. Hauan 1865. 

 I er fortrinsvis grønsten og gabbro i en ydre linie, II a er 



