Om Trondhjems stifts geologi. 75 



under dette konglomerat. Taler altså allerede brudstykker- 

 nes mange slags eller konglomeratets „polygeniske" natur 

 mod antagelsen af pseudo-konglomerater på disse steder, så 

 kommer hertil endnu brudstykkernes form; tbi formen 

 er overhovedet rulle s ten ens. Begrændsningen er skarp. 

 Den slidte afnyttede form er påtagelig. Man kan lægge disse 

 brudstykker ved siden af sådanne, som rulle og bevæges og 

 slides den dag i dag Ligheden vil være umiskjendelig. Men 

 der ligger et stort rum af tid mellem den g ang, disse stene 

 rulledes, og nu, nemlig meget af den lange tid, da plante- 

 og dyrliv fremstod og forsvandt, mange gange, da „jorden 

 antog ny skikkelse". 



Men den store ælde, som disse i den faste klippe nu 

 indkittede rullestene besidde, er også et meget kraftigt bevis 

 mod de omvandlings-teorier, som en skare af nye geologer 

 helst hylde. I al denne tid nemlig have disse brudstykker 

 ligget upåvirkede, uforandrede, og det vil da sige, at i al 

 den tid har her ingen forandring foregået. Vi gjenkjende 

 jo hver enkelt af de ældgamle bergarter; vi kunne gå hen 

 og skaffe os prøver ved hjælp af disse brudstykker ligeså 

 godt som vi kunne tage prøverne af det urgamle fjeld selv. 



Mellem disse brudstykker — såvel i rustens konglomerat 

 eller brekcier, som i de trondhjemske konglomerater ~ er 

 et stort antal granit- s tykk er. Denne kjendsgjerning be- 

 rører igjen granitens og mange med den nærstående 

 eruptivers teori. 



Det hedder nemhg nu i omvandlings-teoriernes ånd, at 

 vi finde desto mere granit, jo længer vi stige ned eller gå 

 tilbage i straterne og i tiden, ikke fordi granit var færdig 

 dannet før, allerede fra urgammel tid, men fordi vi der, 

 længst rißde i formationsrækken, finde de masser, som have 

 været længst påvirkede af de kemiske forandringer, der for- 



