Mathematiske Grændser. 93 



ternær, saa und erfor staar man, som forhen bemærket, at den 

 ikke kan naaes gjennem arithmetiske Operationer. Naar man 



altsaa siger, at lim — =^ o, lim - =^ qo oe lim -~ =^ 



° a x ° Ax 



f (x) ==z, saa forudsætter man at den i , — og — iUd- 

 ^ ' ' a 



sigt stillede Division ikke lader sig udføre, hvilket kommer 

 ud paa det samme som en Forkastelse af den bogstavelige 



Forstaaelse af Satserne — = o, — ^= gc og — - = z. 



a ° 



Grændsemethoden præsterer saaledes ikke, hvad den 

 idetmindste i Begyndernes Øine giver sig Mine af at præ- 

 stere, neml'g Beviset for at, b vad der staar paa den ene 

 Side af Lighedstegnet i disse Sakser, er Resultatet af Opera- 

 tionerne og Operationsmidlerne paa den anden Side; men 

 den leverer et qui pro quo, idet den paaviser det Faktum, 



at Udtrykkene — , — og — ikke paa Grund af hvad lig- 

 ger i dem og lader sig bringe ud af dem, i og for sig be- 

 tragtede, men paa Grund af Antecedentia og Herkomst uvil- 

 kaarlig faa Betydningen af, eller fremstille sig som Repræ- 

 sentanter for o, x og z. 



Ifølge en anden Opfatningsmaade er o, co og z efter 



"V fl Av 



Ordenen-den sidste Kvotient af — , — og — ^. Der synes 



a x ^ x 



ogsaa at være Noget, som taler for denne Anskuelse. Tager 

 man for sig f. Ex. Ligningen — = y? betænker, at y er 



Q 



en Kvotient af — , og forfølger man det kontinuerligt afta- 

 x 



gende x, indtil det forsvinder, saa synes det at man maatte 

 støde paa en sidste Kvotient, ud over hvilken y ikke kan 



