94 S. A. Sexe. 



komme, og at altsaa x maa være denne Kvotient. Men betæn- 



ker man paa den anden Side, at y ikke ophører at voxe, 



førend x ophører at være, at det uendelig slore y forudsæt- 



ter et x = o; betænker man det Absurde i at en Størrelse 



skulde kunne lade sig dividere med lutet, eller at der ^kul(le 



existera et geometrisk Forhold mellem Noget og Intel : saa 



synes det klart, at x ikke kan være nogen sidste Kvotient 

 f\ 



af — eller et Extrem af y. men maa være saMuue^ Lxter 

 X *^' 



nær. Af lignend^e Grunde konmier man til det He.- ult it, at o 



X 



ikke er nogen sidste Kvotient af ' og at z ikke er i.ogen 



a 



sidste Kvotient af —■ eller af en Divisor ou, Dividend som 

 Ax 



samtidig forsvinde. 



Tanken om at der maa være en sidste Kvotient af * , 



Q Av 



— 02 af -— lader sig imidlertid ikke afvi>e. Men du Funk- 



X A x 



tionen maa passere denne Kvotient umiddelbi\rt, førend den 

 gaar over til sit Externær, saa er det let tænkeligt, dels at 

 man forvexler den sidste Kvutien. med den externære Stør- 

 relse, dels at man ansecr dem Begge for et og det samme. 

 Man magter jo ikke at forfølge en mod o ilende Størrelse 

 lige ind i dens Tilintetgjørel>esmonient og overvære samme; 

 man magter ikke at stille sig skarpt for Øie Grændsen eller 

 Berørelsen mellem at være og ikke være. 



Men hvorom alting er, naar man. hvad der er det Al- 

 inindelige, betragter en Funktions Operativ >om iht Ojjriiide- 

 lige cg Funktionen som det Atledede og .Mhængige, eller 

 naar man betragter Opcraiivet som et Værksted, hvoifni 

 Funktionen gaar ud: saa synes det besyndeiligt, at en Funk- 



