Mathematiske Grændser. 97 



uklare, og at blive ligesaa tidligt afslørede for den menneske- 

 lige Bevidsthed, som Rumfanget, Fladeindholdet og Afstanden. 



Den bogstavelij^e Forstaaelse af Satserne — =^ o, — 

 ° ® a o 



= x og -- = z har sneget sig ind i Mathematiken paa 



en falsk Analogi, en Analogi, som finder Sted med Hensyn 

 til Tegnet, men ikke med Hensyn til Tingen. Man har over- 

 ført paa 0, paa Intet, hvad der, for at gjælde, forudsætter et 

 substantielt Xoget, hvilket har havt meget Hovedbrud til 

 Følge» Hovedbruddets Tid kan vel siges at være forbi for 

 længe siden, undtagen for Autodidakter. Naar en Begynder 



støder paa en Sats som -— = z, saa tager han den uvil- 



kaarligt i bogstavelig Forstand. At o lader sig dividere med 

 og at deraf udkommer en Kvotient, begriber han ikke, og 

 hans Fornuft protesterer. Men paa den anden Side staar 

 det jo i Bogen. Og hvorfra skulde vel dette z komme, om 

 ikke fra en Division af o med o? Xaar da Begynderen ikke 

 har Anledning til at henvende sig til en Lærer, som har 

 gjennemgransket Tingen, og heller ikke Bogen gjør opmærk- 

 som paa, at Satsen ikke skal tåges bogstaveligt : saa bliver 

 han staaende tvilraadig mellem sin Fornuft og Bogens Au- 

 toritet, hvoraf Følgen ofte bliver enten at han i sit stille Sind 

 anseer Mathematiken for Noget. hvori der ingen sund Mening 

 er. eller mistvivler om sin Evne til at torstaa den. 



