En anmeldelse. ä 



Hesteklettens og Chr. V (a og b) ere slåede sammen 

 og ansees af hr. Helland for et leie. Nybergets grübe (c) 

 er afskaaret ved en slette, som, hvis den tænkes forlænget, 

 kmide træffe punktet b, hvor den dog ikke er påvist. Stor- 

 varts er drevet ind under punktet a; hr. H. frygter nu for, at 

 man, hvis man driver den længere ind, vil støde på en 

 slette, der forlænget vilde træffe punktet a; der er dog 

 heller ikke påvist nogen slette ved dette punkt. Alle 4 gru- 

 ber, mener han, ere drevne på et leie: leiet ab er en del 

 af d c, der ved en forrykning er skudt op o ver. I lighed 

 hermed forklarer han nu de øvrige omkring Kletten liggende 

 gruber — hvis arrangement han finder frembyder nogen 

 forskjel fra de i det nordenfjeldske almindelige forhold — 

 „simpelt hen" som havende alle udgjort et eneste sammen- 

 hængende leie, der ved forrykninger er delt i flere dele. 



Når man således som programmets forfatter her har 

 gjort, anstiller tankeexperimenter, hvor forrykninger og 

 sletter, som for en stor del ikke ere iagttagne, men kun 

 formodede, spille en væsentlig rolle, kunde det være ret 

 nyttigt om man klargjorde sig de forskjellige resultater, der 

 kunde fremgå af deslige experimenter. 



I det forsøg til tydning af Storvartsgruben, som oven- 

 for er gjengivet, har hr. H. gået ud fra at to i forskjellige 

 niveauer liggende leier er en lidet sandsynlig antagelse; 

 han mener at alle 4 grub ers leie oprindelig har været et 

 eneste; forrykningen er da, siger han, følgelig skeet mod 

 den i Røros almindelige regel, hvorpå direktør Friis's kart 

 over Muggruben giver et så godt exempel. 



Der er imidlertid — og forfatteren af programmet 

 medgiver selv at man fra andre steder nødes til sådan an- 

 tagelse — aldeles intet til hinder for at vi kunde anse de 



to i forskjelligt niveau liggende leier for to forskjellige aflei- 



1* 



