s Th. Hiortdahl. 



over leiet d langs hele deres udstrækning, ifald hr. Hellands 

 antagelse, at c og d oprindelig har været et, (fig. 1) er 

 rigtig. Men man finder ingensomhelst observationer om dette 

 ganske vigtige punkt. 



Vi skulle ikke opholde os læugere ved Storvartsgruben; 

 de fremtidige drifter i denne grübe ville muligens med tiden 

 komme til at vise om hr. Hellands opfatning er den rig- 

 tige ; ingen kan vide dette. Vi skulde imidlertid, som sagt, 

 have ønsket, at han havde behandlet denne del af sin op- 

 gave fuldstændigere og ikke været fuldt så rask ; alene hen- 

 synet til de store interesser, som stå og falde med Stor- 

 vartsgruben, kunde opfordre til forsigtig og udtømmende 

 behandling. 



Efter den specielle beskrivelse af ertsleiestederne, hvoraf 

 vi her kun have fremhævet Storvartsgruben, der forekom- 

 mer os at frembyde den største interesse, følger en oversigt 

 over kisleiernes mineralogi, hvor bl. a. findes endel af for- 

 fatteren udførte bestemmelser af nikkel- og koboltmængden i 

 forskjelhge kiser. Der opstilles den formening, at de thrond- 

 hjemske kiser ikke ere så rige på kobolt og nikkel, som 

 de i grundfjeldet i nærheden af gabbro optrædende. Denne 

 tanke, at analysere lignende ertser fra forskjellige forekom- 

 ster på de i mindre mængde forekommende, men charakteri- 

 stiske bestanddele, er ganske heldig; vi eretilbøielige til at be- 

 fragte dette som noget af det bedste i arbeidet, ikke blot 

 fordi at det synes at føre til interessante resultater, men også 

 og især fordi at det er støttet til virkelige iagttagelser; vi 

 håbe, at det vil lykkes forfatteren at skaffe sig materiale 

 til flere saadanne bestemmelser, også udenfor de thrond- 

 hjemske kiser og de i gmndfjeldet forekommende; der er nem- 

 lig vigtige forekomster, som ligge midt imellem begge disse 

 slags — Espedalen f. ex. — som gjøre krav på en fuld- 



