14 Th. Hiortdahl. 



må ved en beregning tilslut ligesom gjøre prøve på at det, 

 han har opstillet, er rigtigt. Så omhyggelig er Forchham- 

 mer, hvor han skal forklare en forekomst af kun 2 pct. 

 kis, der er indsprængt hist og her i en bergart. 



Det er imidlertid ikke en sådan forekomst, som univer- 

 sitetsprogrammet har sat sig til opgave at forklare, men det 

 er overmåde mægtige, tildels næsten rene kismasser, hvor 

 ikke et eneste aftryk afnogen organisme er bevaret, og som 

 gjerne have denne ovenomtalte eiendommelige langstrakte 

 form. 



Slår antagelsen af en reduktion ved organismer til her? 

 Medens Forchhammer viser hvorledes svovlvandstof forandrer 

 kulsurtjernoxydul eller jernoxydhydrat, det vil sige legemer, 

 der ere uopløselige i vand, til svovlkis, lader programmet der- 

 imod kisene være dannede af en opløsning af jern- og kob- 

 bersulfat. Kan organismer leve og voxe i en sådan opløsning? 

 dette kan naturligvis ikke ubetinget benægtes, thi disse op- 

 løsninger kunne have været yderst tynde; men jo tyndere 

 opløsninger, desto mindre skikkede til forklaring, af enorme 

 masser. 



Nu skulde det her som flere steder i denne afhandling 

 have været meget at ønske om universitetsprogrammet 

 havde givet lidt mere, og ialtfald såvidt besked at man 

 kunde forstå hvorledes kisdannelsen tænkes foregået; der 

 tales kun om „hvis man tænker sig det nuværende tang- 

 belte ved vore kyster forstenet til svovlkis". „Det nuværende 

 tangbelte forstenet til svovlkis'' kan betyde at dette lange 

 og smale stykke var iforveien- bevoxet med (eller på anden 

 made f. ex. ved inddrevne masser forsynet med) en kvantitet 

 tang, der — når så vitriolen, maske ved vulkanske udbrud, 

 bragtes i våndet — var tilstrækkelig til at udfælde de store 

 masser af svovlkis. 



