16 Th. Hiortdahl. 



tænkelig i en høi temperatur; men når organisk substants 

 rediicerer i en vandig opløsning, så er reduktionen ikke så 

 stor som den efter legemets kulstofindhold kunde beregnes, 

 men kun en brøkdel heraf^). Man kan af denne grund ikke 

 regne på den hele i tangen indeholdte kulstofmængde som 

 reduktionsmiddel ; men kan så meget mindre gjøre dette, 

 som Forchhammer har vist at tangen, når den rådner — og 

 rådnende organiske substantser er det, forfatteren vil have — 

 undergår en gjæring, hvorved der dannes kulsyre; derved 

 går atter en del kulstof tabt for den forudsatte reduktion. 

 Hertil kommer endnu at programmets ligning gjælder en 

 forbindelse FeS, til nød maske kunde forklare dannelse af 

 magnetkis, men slet ikke forklarer udfældning af svovlkis, 

 der er FeSg ; til at udfælde denne substants måtte en større 

 mængde svovlsyre være forhånden og til reduktionen atter 

 en tilsvarende større mængde kulstof. 



Man kan derfor ikke regne på at tangen skulde udøve 

 en reducerende virkning, der var så stor, som den, der 

 kunde frembringes af dens hele kulstofmængde. Sætter 

 man reduktionen til V3 af hvad kulstofindholdet theoretis'k 

 kunde reducere — og det er vel endnu høit anslået — 

 så behøves der for at udfælde 1 kbdcm. svovlmetaller 3 

 X 13,8 eller omtrent 40 kbdcm. tang. Eller for hver me- 

 ters mægtighed af kismassen måtte man forudsætte en 40 

 meter høi tangvegetation, ganske kompakt. 



Anvende vi dette på de i programmet anførte gjennem- 

 snitsmægtigheder, måtte vi for at få udfældt Storvarts gjen- 



') Når f. ex. aldehyd udfælder sølv af sølvopløsningev, så kan 1 gr. 

 aldehyd udfælde 4,9 gr. sølv, medens det i 1 gr. aldehyd indeholdte 

 kulstof var istand til at reducere 19,4 gr. sølv. Eller når druesukker 

 reducerer CuO til CiigO, er reduktionen kun '/5 ^f den reduktion, der 

 kunde beregnes efter det i sukkeret indeholdte kulstof o. s. v. 



