103 O. E. Schiøtz. 



NO; længer mod Nord paa Axhougen var F. 18^ NNO; 

 denne dannedes af en styg rød Sparagmitskifer. I det 

 tiade Land nordenfor Sølen var svage Fald; ved Aakreaaen 

 stod en rødflammet talkholdig lysgul Sparagmit. 



Sølens Bergarter udbreder sig mod Vest, over Tisvola, 

 Nupen og Stenfjeldtangen, nordenfor ved Veslesætren fin- 

 der man Aakreaadalens Sparagmit igjen og lignende Berg- 

 art naar helt op til Unset — Hogsetfjeld. 



Paa Tisvola observeredes F. 40° SO, i Skaret niellem 

 den og Sølen saaes en svagBøining, der efter Prof. Kjerulf 

 træffes igjen paa Toppen af Nupen; forresten var Faldet 

 svagt vestover, op for Unset svagt mod Ost. 



Mod Syd synes det ældre Fjeld paa denne Kant at 

 strække sig over Stenfjeld og Væraasen; paa sidste Sted 

 staar et grovt Konglomerat sammen med rød Sparagmit. 



Østenfor Sølen har man lysrød Sparagmit paa Børfjel- 

 det, den bestaar af Kvarts og rød Feldspath, smaakornig 

 tildels dog konglomeratisk; almindeligF. svagt NO — N, paa 

 Toppen F. 50° N. Lignende Bergart findes paa Tangen 

 mellem Istern og Fæmun fra Bottulskletten sydover og 

 ligesaa i Gløtaasen paa den anden Side af Gløtclven. 



Undersøgelserne østenfor Fæmun gjør det sandsynligt, 

 at det gamle Fjeld strækker sig i et bredt Belte mod NO 

 lige til Grændsen: over Graasnæsvola, Storbækvola, Vola, 

 Graavola, Kuvola, Svuku, Elgehogna, Rønsjøruten og Grøt- 

 hogna; efter Hørbyes Observationer — Nyt Magaz. for Na- 

 turv. Bd. 8 — at dømme hører desuden herhen: Vonsjø- 

 gusten, Bratfjeld og Skjebrufjeld. 



Bergarten er Hørbys typiske Fæmunsandsten; den er 

 tydelig klastisk, bestaaende af Kvarts og Feldspath, som 

 oftest rødlig. Kornet er almindelig smaat lige til tæt 

 kvartsitagtig ; de tætte Varieteter har almindelig en lysgraa 



