114 O. E. Schiøtz. 



dersgrændse, hvilken ogsaa gjælder for Breccien, der ind- 

 hyller Partier haade af røde Sparagmit — den søndre Skraa- 

 ning af Flaatesjøvola — og af blaakvartsagtig Bergart — 

 den nordre Skraaning — . 



Alle disse Eruptiver bliver følgelig yngre end Etage 2. 



ïryssil- og Engerdalgraniten forholder sig mere som 

 dannende et Grundlag for de paa den hvilende Bergarter, 

 og den kan følelig være meget ældre end disse. Jeg ved 

 kun at nævne følgende Observationer, der maaske kan tjene 

 til dens Bestemmelse. I lille Engerdalen danner Blaakvart- 

 sen Foden af den vestre Dalskraaning; paa Østsiden hviler 

 denne paa Granit og naar op over Trægrændsen uden at 

 være overleietaf yngre Lag. Man kan vel antage, at denne 

 relative Nive auf or skjel var frembragt, førend de første Lag 

 afsattes paa den vestlige Blaakvarts; skyldes denne Niveau- 

 forandring — f. Ex. en langsom Sænkning af den vestre Dal- 

 side — Granitens Frembrud, bliver denne yngre end Blaa- 

 kvartsen. Et. 2, men ældre end ovennævnte Lag, o: end 

 den graa og sorte Skifer, hvilke efter det Foregaaende sva- 

 rer til de øverste af Høgbergets siluriske Lag. Kan man 

 fremdeles antage, at Graniten har omvandlet Eltaaens Kalk 

 til Marmor, og er dennes Bestemmelse rigtig, maa Graniten 

 ogsaa være yngre end Orthocerkalken. Man faar altsaa føl- 

 gende Kesultat, der dog tilkommer et Maaske: Graniten 

 er brudt frem i et Tidsrum, der omtrent svarer til Etage 4 

 af Undersilur. 



H i d e m a a I i n g e r. 



Alle Høider, undtagen de med „an„ mærkede, ere be- 

 regnede efter Maalinger med Kviksølvbarometer ; i 1870 havde 



