Om Prof. Hiortdahls Anmeldelse. 231 



er blandt disse Forfattere, og hans Beskedenhed paa dette 

 Punkt kan i og for sig være berettiget; tl»i hvad han selv 

 har skrevet om denne Sag er ikke betydeligl. Da hans 

 tidligere Yltringer indeholder den Opatning, som jeg i mit 

 Arbeide udlaler, at jeg ikke deler, saa er denne Prof. Hjorldahls 

 Taushed ligeoverfor sine egne tidligere udtalte Meninger 

 dobbelt paaskjonnelsesværdig. Dog burde han maaske have 

 berört delte, at han selv omtales i mit Arbeide; ellers kunde 

 hans Taushed let misforslaaes derhen, at han söger at give 

 sig selv en uinteresseret Stilling, som ikke tilkommer ham. 



Anmelderen begynder Discussionen med det i praktisk 

 Henseende vigtige Spörgsmaal, om Storvarts Grube maatle 

 fortsætte i Fald. Først siger han, at „det havde været sær- 

 deles önskeligt, om Programmets Forfatter havde fundet 

 Opfordiing til at behandle dette Felt mere i Detail, end det 

 etler Sagens Natur kunde lade sig gjöre ved den store Masse af 

 Kisforekomsterne. En saadan mere fuldstændig, gjerne i 

 yder.ste Detail gaaende, Undersögelse vilde saa meget mere 

 have været paa sin rette Plads, som den af Forfatti^ren frem- 

 satte Opfatning af Storvartsgruben i visse Maader er ny." 



Jeg kan i den Anledning kun beklage, at det, för jeg 



foretog mine Undersögelser, slet ikke med en Tanke faldt 



mig ind, at Prof. Hjortdahl havde Raad al give til en Un- 



dersöger i Storvarts Grube. Jeg skulde da sikkerlig have 



taget det Hensyn dertil, som Raadgiverens Kjendskab til 



Kisleierne i Almindelighed og Röraas Gruber i Særdeleshed 



med Billigbed kunde gjöre Fordring paa. Jeg vil tilstaa, at 



jeg hidindlil har anseet til Exempel lagltagelser over Strög 



og ^M i hver Ort og hvert Tverslag i Storvarts Grube, 



Undersögelser over hvormange Millimeter Hornblendekiy- 



stallerne er lange, og Granatkryslallerne brede i Storvarts 



Grube, og andre ,,gjerne i yderste Delail gaaende Under- 



16* 



