Den internationale Meierkommission i Paris 1872. 337 



som man først måtte overbevise sig om ikke fandt Sted med 

 det Fluidum, man vilde anvende. 



Med Hensyn til Ende-Metrene blev der fra enkelt Side 

 udtrykt et Önske om at Enderne måtte dannes at korte 

 cylindrisko Tappe, begrændscde ved sfæriske Endeflader, 

 medens andre Medlemmer udtrykte Frygt for at Anbringel- 

 sen heraf ved det foreslåede Tversnit kunde medföre Van- 

 skeligheder, og at man muligens i så Fald noget måtte 

 foröge Tykkelsen af den midtre horizontale Ribbe. Intet 

 blev i denne Henseende afgjort. 



Med Hensyn til Endefladerne udtaltes der af enkelte 

 Medlemmer Önsket om at der erholdtes en plan og en sfærisk 

 Ende, for ved den förste at kunne anvende den optiske 

 Sammenligningsmåde, medens andre foretrak begge Ender 

 plane, fordi de ingen Tillid havde til Nöiagtigheden ved 

 Berörings-Iagttagelser mellem Målestænger af en så stor Vægt 

 og derfor stedse foretrak Anvendelsen a f mellemliggende 

 Apparater. Pluraliteten udtalte sig dog for sfæriske 

 Endeflader. 



Med Hensyn til disses Radius, da udtaltes af enkelte 

 Medlemmer den Mening, at denne burde være Stangens halve 

 Længde, altså at begge sfæriske Endeflader skulde have 

 fælles Centrum, medens Wrede, understöttet af mig og Prof. 

 Miller oplyste at Feilsandsynligheden, når Hensyn toges til 

 alle Muligheder blev et Minimum, når enhver Endeflade 

 havde sit Centrum i den anden Endeflade, altså Radien blev 

 lig Stangens hele Længde. 



Enkelte Medlemmer antog, at man kunde undlade for- 

 tiden at tage Bestemmelse om Endernes Form, hvorimod 

 indvendtes, at ved Ende-Metre var netop Enderne det væsent- 

 ligste, og at man derfor ikke kunde forbigå dette Pnnkl. 



