Bidrag til Islands geognostiske Fremstilling. 45 



Grændsen for den evige Sne er yderst forskjellig efter 

 Lokalileterne. De överste Tinder af Hekla (64° Br., 45320 

 og Tindastol ved Skagafjöror (65° 50' Br., 3372') synes netop 

 at rage til Grændsen, idet Sneen bliver klatviis liggende. 

 Her er altsaa paa omtrent 2° en Difference af 11600- Frit- 

 liggende Fjelde som disse maae kunne angive en, om jeg tor 

 sige, oprindelig Regel. Særegne Situationer og Jökelsamlin- 

 geis Nærlied rykke Grændsen længer ned. Under SkarÔsheiÔi 

 (64° 30O hænger Jökelis ud over de i en Halvkreds mod N. 

 udskaarne Trapvægge over Blegfell. Havets Nærhed depri- 

 merer Snegrændsen paa det neppe over 3000' ragende SkarÔs- 

 heiÔi, der opfanger de fugtige SV Vinde. Jökelisen paa 

 Trapvæggen skal være tilbleven i historiske TiderO- (Paa 

 det lavere, hoist 1000 Fod hoie Blegfell laa endnu Sne, da 

 jeg undersögte denne Lokalitet i August 1850). — Paa Halv- 

 oen yderst mod NV gaaer Grændsen endnu lavere, Drangå- 

 og Glåmujökull (2837' og 28720 ligge der heel sneklædte 

 paa snebare Plateauer, der naae fra 1600—2000'. 



Karakteristisk for de islandske Dale er deres stedse jævne 

 Stigning; de större Elve lobe brede og rivende uden Fosse- 

 fald. Kun i de sidste Forgreninger eller i Sideslukter stige 

 snævre Render trinviis med Cascader. Dernæst de ensformige 

 Laglinier i Klætterne langs de större Dale, og Forvirringen, 

 der ofte forstikker sig i en Sideslukt. Halvöen mellcm Huna- 

 flöi og Skagafjöror er et Mönster i saa Henseende. De jæv- 

 nere, mere overdækkede Hedeplateauer fra det Indre udtunge 

 sig her til smalle Halse eller mode höiere og lavere, mere 

 udstykkede Partier, rundt om afsluttede af bredere Dale og 



Efter de danske Trianguleurers Maaling er Hekla 4961', Differenlsen 

 i saa Fald större. 



«) Olafsens Reise. Pag. 83. 



