Bidrag til Islands g-eognostiske Fremstilling. 9 



de spidse og forrevne Former, der angive de vulkanske Ud- 

 gangspunkter, labe sig mere mellem TafTelpartiernes jævne 

 Linier. 



Paa LyngdalsheiÔi under samme Niveau som MosfcllsheiÔi 

 fremdeles Lavaer, gjennemsatle af Revner eller med store 

 Hulerum, aabnede ved Tagets Sönderbristning; dertil paa 

 store Strækninger de tilhörende brune og sorte kornige Asker. 

 Tintron O paa LyngdalsheiÔi er en huul liden Konus med en 

 Mund oventil, hvorom Slakke hænger som stivt Skum, og med 

 en kun alentyk Lavastok, udhængende paa den ene Side. Lig- 

 nende Hornitos ere ikke sjeldne paa Island, de ere Pseudo- 

 vulkaner, i Lavaerne eller Slakkerne oppustede Blærer. Olaf- 

 sen omtaler 7 saadanne i Hraunet paa Vestre SkarôsheiÔi og 

 siger, de kaldes „Straakar" O: Drenge. — Det nærliggende Rei- 

 darbarmur er som flere Hoider mod NO. sammensat af sorte 

 augitiske Slakker; henved 1000' höiere opstikke de hist og 

 her med vildere Former over Taffelpartierne, saaledes oppe 

 i Fjeldet under MiÔdalr. 



Ved Laugarvatnshellrar, hvor de löse Ophobninger af 

 Asker, Sand og Blokke, eller Tuf-Alluviet, naae en Mægtig- 

 hed af 200', begynde faste Tuffjelde, afskaarne i S. og SV. 

 mod Slettelandet med de store Elve, og stigende i Taff'elpar- 

 tier aver dette med Afsatser paa 300-500—1000'. Tuffen 

 er horizontalskiklet, lysbrun, Grundmassen fuld af rustfarvede 

 Palagonitkorn og med större vulkanske Brokker. Sjelden sees 

 et Cindkilet) Leie af Traplava, lidet mægtigt. Mægtigt optræ- 

 der Traplava kun i Slrömleier og Gangstokke. Saaledes ved 

 Laugarvatnshellrar sort, ligeformig blæret og med Anlöbs- 

 farver; derover Tuflag indtil 150' mg. Lignende er Anord- 

 ningen i den hele, paa enkelte Stykker afbrudte, Formation 



Cfr. Roberts Atlas geol. 



A2 



