8 Theodor Kjerulf 



Armannsfell og Skjaldbreid i NO. til Vifilsfell i SV., slullende 

 sig der til Guldbringesyssels Lavamarker. De ere moderne 

 0: de ligge som Slrömme frit i Dagen, men næsten alle for- 

 historiske. Thingvallavatn og en Deel af det brede Dalstykke 

 ved Thingrellir mellem de to dybeste Gjâ'er indtage det lavere 

 Niveau af 350', medens Mosfellsheiöi naaer mere end 100' 

 derover. Et Profil (Fig. 2) tværs over Dalen viser en Ned- 

 styrtning, der ikke vil synes ubetydelig, naar man seer hen 

 til Thingvallavatns Fladerum; Soens Grændselinier tilhöire og 

 tilvenstre ere fortsatte i de dybe Revner Almannagjå ogHraf- 

 nagjå, h.2,7 — h.2,1, derudmærkesig mellem mangfoldige mindre. 

 I Bunden af den henved 100' brede Almannagjå har man Rev- 

 nens ene Væg paa den ene Side, opstaaende som en næsten 

 ligesaa hoi Muur, afdeelt i Lag efter Strömningen og med en 

 crenelleret Tinde, den knudrede Skorpe i Profil; paa den an- 

 den er Muren kun 40—50' hoi, Lagene helde mod SO. Om- 

 vendt er Tilfældet ved Hrafnagja, men Forholdet der ikke saa 

 regelret. Lavaen er tung, graablaa, jernrig, med hyppig Feld- 

 spath og lidt Olivin; næsten overalt er den söileformig af- 

 sondret. De mindre Sprækker lobe i Zikzak efter Söilesidernes 

 Vinkler; hvor Grunden er opbrudt efter Revner, Viftestillin- 

 ger etc. 



Midt i Soen er efter Robert en lille Eruptionskrater, hvis 

 Trakt slaaer fuld af Vand. NO. for Thingrellir mellem Hof- 

 mannaflolr og Tindaskagi ligge flere. Den store Mængde saa 

 ensartede, Dolcrillrappen moget nær slaaende Lava tilhörer 

 forskjellige Udgydclser, der have udjævnet de betydelige Fla- 

 derum, hvorover de ligge. Fjeldrækkerne efler Længden af 

 Guldbringesysscl og mod Krisuvik bestaae afopskiktedc brune 

 Tuffe og Traplavaer, de cnkcllslaaende Kogler af Slakker, an- 

 hobodo over do vulknnsko Aabningor — oller: Samincnsæl- 

 ningen er som ved Laugardair, Bjarnarfell o. s. v., hvor dog 



