94 - Chr. Hansteen. 



Solens, (J. c. han vil sec en central Solfonnörkelse. Men 

 skal detle skee, saa maa Maanen i Nyet være nær ved en 

 af Knudeliniens Endepunkter; dette kan altsaa skee paa 2 

 modsatte Aarstider, der ligg"e omtrent et halvt Aar fra hin- 

 anden. I folge Jordbanens og Maanebanens elliptiske Figur 

 er Solens og Maanens Afsland fra Jorden til forskjellige 

 Tider mærkelig forskjellig, hvoraf fölger, at de snart see 

 noget större, snart noget mindre ud. Naar begge ere i deres 

 Middelafsland fra Jorden, er Solens tilsyneladende Diameter 

 omtrent 35.} Secund större end Maanens, og da sees För- 

 mörkelsen af alle de lagttagere, der opholde sig paa Punkter 

 i den af Cenlrallinien gjcnnem vandrede Linie, ringförmig. 

 Skal den i dette Strög være total, saa maa altsaa Solen 

 have en större og Maanen en mindre Afstand fra Jorden. 

 Skal den totale Förmörkelse vare saa længe som muligt, maa 

 Maanen være i Perigæum og Jorden i Aphelium. Det sidsle 

 indtræifer den Isle Juli. Jndtræffer altsaa Nyet i Nærheden 

 af den Isle Juli, og er Maanen paa samme Tid nær ved en 

 af Knuderne og tillige nær Perigæet, saa vil den totale Sol- 

 förmörkelse have noget nær den længst muelige Varighed. 

 Men da disse mange forskjellige Betingelser meget sjelden 

 stöde sammen, saa fölger heraf, at de totale Förmörkelser 

 ere yderst sjeldne, og de sees kuns som totale i alle Punkter 

 af den Zone paa Jorden, som Maanens Skygge bevæger sig 

 over; udenfor denne bliver den kuns partial, og fölgelig er 

 for et bestemt Punkt paa Jordens Överilade en total Solfor- 

 mörkelse endnu langt sjeldnere. 



Solformörkelsen den 7de Juli 1842 viste sig i Europa 

 kuns total i Österrig og det nordlige Italien og observeredes 

 af Conferenlsraad Schumacher i Wien, og af Prof Airy og 

 Forbes i og nærved Turin. Strax efter Forsvindelsen af det 

 sidsle Lyspunkt saae Schumacher Maanen omgivet a f en far- 



