Den totale Solformörkelse. 95 



velös Lysring-, soin eflcrhaanden labte sig i Hiimneleiis Graal; 

 og lillige viste sig et ganske uventet Særsyn, i det der paa 

 tre Steder af Maaneranden frembrod rode Flammer, som dog 

 vare uden Bevægelse, og af hvilke han meddelte en om- 

 trentlig Tegning i de af ham udgivne „astronomische Nach- 

 richten" 20 Bd. No, 457. I samme Binds No. 463 anförer 

 han en tidligere lignende lagttagelse af Birger Vassenius, 

 Lector i Mathematik ved Gymnasiet i Götheborg i 1733 den 

 2den Maj Cg. Sl.), saalydende: „Tempore quo Sol totus tege- 

 hatur, præter maximam partem macularum in disco, atmos- 

 pliæram Lunæ, per Telescopium 21 fere pedum Sueth. vidi, 

 eamque in Limbo Lunæ occidentali sub maxima immersiune 

 paulo lucidiorem; absque tamen irregulariiate Ula et ince- 

 qualitate luminosorum radiorum , quæ in oculos sine tuba 

 intuentium occurrebat. Admiratione non solum, sed et ju- 

 dicio Illustrissimæ Societatis maxime dignæ videbantur 

 subrubicundæ iionnullæ maculæ in Ula, extra peri^ 

 pheriam disci lunaris, conspectæ, numéro tres aut quatuor; 

 quas inter una cæteris major , medio fere loco inter meri- 

 diem et occidentem, quantum judicare licuit. Composita 

 hæc Cden störste) erat tribus quasi partibus seu nubeculis 

 minor ibus par allelis inœqualis longitudinis , cum aliqua ob- 

 liquitate ad peripheriam Lunœ/' Han saae altsaa ligesom 

 Sch. en lysende Ring omkring Maanen, hvilken han antog 

 for Maanens Atmosphære og ligeledes 3 eller 4 rode lysende 

 Skyer udenfor Maanens mörke Rand. Denne lagttagelse var 

 forglemt og fandt maaskee ingen Tiltroe, indtil den ved lagt- 

 tagelserne i 1842 igjen blev draget for Lyset. 



Delte mærkelige Særsyn af den lysende Ring om Maanen 

 og de rode skyelignende Protuberantser udenfor Maanens 

 Peripherie tildrog sig i hoi Grad Astronomernes Opmærk- 

 somhed, i det det var af Interesse at opdage, om begge 



