100 Chr. Hansteen. 



jeg, formedelst Atmosphærens Dunster, ei kunde forfölge 

 længer end til omtrent et Minuts Afstand fra Maaneranden; 

 men som paa andre Steder, livor Himmelen var klar er ble- 

 ven seet af en Brede af 2 til 3 Minutter, og paa denne viste 

 sig paa den vestre Rand af Maanen (den venstre i den om- 

 vendende Kikkert) en i det Indre af et stærkt rosenfarvet og 

 i Omkredsen af stærkt hvidt Lys skinnende Figur, der gik 

 lodret ud fra Maaneranden, og derpaa böiede sig opad, som 

 en kroget eller böiet Finger. Den havde Lighed med en 

 stor Cumulus-Skye, der nærved eller kort efter Solens Ned- 

 gang er stærkt belyst af de rode Straaler, men dog med et 

 langt stærkere Lys. Dens Længde vilde jeg anslaae til noget 

 over et Minut. Andre lagUagere, som med mindre Forstör- 

 ringer, der tillode paa een Gang at overskue hele Maanens 

 Omkreds, have bemærket, at dens Længde tiltog, eftersom 

 Maaneranden nærmede sig til dette Punkt af Solranden og 

 derved tillod at see dens underste Deel. Under denne (allsaa 

 henimod den nordlige Deel af Maaneranden) saae jeg 2 eller 

 3 lignende, men mindre, rosenfarvede Protuberantser, men 

 som den korte Frist ei tillod mere end flygligt at beskue. 

 I det Öieblik det förste Lysglimt af Solen igjen fremtraadte 

 forsvandt disse, saavelsom Lysringen. Yed Solrandens Frem- 

 træden viste sig atter de lysende Perler paa samme Maade 

 som kort för dens Forsvinden. 



Imedens den vestre Maanerand bevægede sig over Sol- 

 skiven mod Udgangen, saae jeg endnu tydeligere paa denne 

 flere Randbjerge, især et der havde Udseende af en lang 

 Fjeldryg, hvis överste Flade eller Plateau var parallelt med 

 Maaneranden, og hvis Længde maaske udgjorde en Bue af et 

 Par Secunder eller noget mere. Men eftcrhaandcn drev der 

 saa tykke Skyer foran Solen, at det blev umuligt al iagttagc 

 Förmörkelsens Ende. nU 'iUn^'. 



