Om Erlsleicstcdorne paa Kong-sbcro-. 149 



forskjellige Dannelsesperiodor af Gangene, nemlig 1) den 

 rliomboedriske Kalkspalh og Quarls, 2) Metaldannelsen og 3) 

 Söilekalken og Flusspalhen. Forholdet forekommer mig og- 

 saa af Yigligiied for drn prakliske Grubedrifl. Som el af 

 de væseniligsle Tegn, mau har havt paa Gaiigejies Erbholdig- 

 hed, anföres fra de æld.sle Tider hyppigst, at den brune Blæn- 

 des CZinkblændes) Forekomst giver god Forhaal)ning til, at 

 man vil finde Solv i Gangen, hvorimod Svovlkisen er Tegn 

 paa det Modsatle; i sidste Tilfælde siges Gangen at være 

 kisig. Megen Quarts i Gnugen ansees for et slet Tegn; man 

 siger da paa Kongsbcg: Gangen er quartsig, ja hvor Quart- 

 sen ei er adskilt for sig partiviis, kaldes Bergarten Horn- 

 steen, og disse saakaldte Hornsteensgange anföres ei alene 

 som selv uheldige, men deres Nærhed ved en sölvholdig 

 Gang ansees at have skadelig Indflydelse paa Sölvgehalten i 

 denne, hvorpaa vi senere skulle aiifore en Deel Exempter. 

 Gangene selv udvides og sammenlrykkes hyppigen, ofte 

 fordele de sig i Drummer og samle sig atter; i sidste Til- 

 fælde indeslulte de större eller mindre Partier af Baandene, 

 og Gangen siges da at være stenig» En stenig Gang holder 

 sjelden Solv. 



Hovedresultatet bliver saaledes: en god og forhaabnings- 

 fuld Gang bör være tuld af bruun Blænde og mild; en kisig, 

 stenig og quartsig Gang derimod giver lidet eller intet Haab. 

 Det sees letteligen, at samtlige disse Erfaringer reducere sig 

 til den ene og simple Sætning, at Haabet aftager i samme 

 Grad, som Gangen optager i sig mere eller mindre af een 

 eller flere af Baandets Bestanddele, dog herfra undtagne Bly- 

 glandsen og Blænden, der, om endog i og for sig indifferente, 

 dog synes at paavirkes lettere end Sölvet og saaledes i For- 

 veien antyde dettes Forekomst. Alle Erfaringer tjene fölge- 

 lig kun til at udhæve den stærke Modsætning mellem Gang 



