150 C. H. Lan«rl)prg^ 



og Baand, og Hovedregelen for Sölvels Forekomst i Gangene 

 bliver allsaa denne: at, hvor den störste Contrast finder Sted 

 mellem Gangenes og Baandencs Beslanddele, optrædcr Sölvet 

 i störste Masse, men aftager i samme Grad som Gangenes og 

 Baandenes Beslanddele blive de samme. At Svovlkisen af 

 disse fælles Beslanddele er udliævet som saa særdeles ufor- 

 deelagtig i Gang(;ne, er mærkeligt nok, da det synes at be- 

 kræfle den allerede ved en foregaaendc Leilighed af mig 

 fremsatte Formodning, at den er den nieest, om ei eneste, 

 virksomme Deel af Baandet. 



Overhovedet ere de fleste Kjendetegn der for nærværende 

 Tid haves for Sölvels Forekomst i Gangene desværre nega- 

 tive, som vi ovenfor have seet, og af disse haves endnu en 

 Deel dog mindre sikre, nemlig 1) drusel Gang, 2) raadden 

 Gang. Ved en raadden Gang forsla aer den kongsbergske 

 Bergmand en mindre sammenhængende Gangmasse, tildeeis 

 drusel, tildeeis ogsaa forvittrel, lös og hensmuldrende. Ski- 

 fers path, (sandsynlig identisk med den söileformige Kalk), 

 vil ofte, hvor den oplræder i Masse, paa Grund af sin Textur 

 frembringe, hvad man kalder en raadden Gang, og her kan 

 man da erholde en saadan, der hverken er druset eller for- 

 vittrel. Skiferspalhen henhörer nu vislnok til de mindst 

 haabefulde Kalkarler. Druser findes hyppig, som en Folge af 

 at Gangen er stenig; Forvittringen, hvor den finder Sted, er 

 vel allid foraarsaget af, at Svovlkiesmasser, som her have exi- 

 sleret, have oplost sig. I disse Tilfælde bliver den raadne 

 Gang at henföre til de forhen opregnede Tilfælde, ligeledes 

 Druserne; men i og for sig kan ei denne BeskafTenhed ved 

 Gangen siges al være bestemt ufordeelaglig. Paa Druser 

 forekomme jo nelop de noksom bekjendte större Sölvkrystaller, 

 og hvad Raaddenheden angaaer, da findes i den ældre Tids 



