Om Ertsleiestedenie paa Kongsberg-. 159 



vi fandt, at disse oftest havde til Folge, at Erlsindholdet al- 

 deles afskares i begge Gano^e, ofte vare Underslclterne indif- 

 ferente, sjelden og Ivivlsomt fandt vi der den paaberaable 

 Erfaring for, at Gangene forædlcdes. Ligeledes findes der 

 Forholdet mellem to nærliggende paralleltstrygcnde Gange 

 omhandlet, og vi have fundet, at et Vexelforhold, saaledes at 

 sjelden begge samtidig ere ædle, der rimelig finder Sted. 

 Det staaer altsaa endnu tilbage at betragle Forholdet mellem 

 to nærlig-gende Gange, hvoraf den ene er ertsförende, den 

 anden absolut uheldig eller en saakaldet „Horngang". Oven- 

 for gjorde vi opmærksom paa, at jo nærmere Gangene vare, 

 jo mindre var den sölvförende Gangs Ædellied, der derimod 

 tiltog, naar de atter fjernedes. Hyppigt er ikke dette Til- 

 fælde, endskjönt det langtfra er sjeldent, saa flere Tilfæ'lde 

 kunne opvises; men Forholdene ere overalt de samme. Vi 

 kunne derfor henholde os til det skjönnesle og udförligstc 

 beskrevne Tilfælde af denne Art, som indtræffer ved Gruben 

 Blygangen, en af Værkrls dybeste og bedst kjendte Gruber, 

 hvor Hovedgangen lige fra Dagen til Gesænk ledsagedes af 

 een à to saadanne Hovedgange. At dette Forhold har megen 

 Lighed med den af Deichman i foranförte Beskrivelse over 

 Gruben „Bestandige Liebe" beskrevne „fedtagtige, blaae Leer," 

 der altsaa dannede en Art „Horngang", er indlysende, og 

 herhen maa vel og regnes allehaande Besteg, hvor saadanne 

 muligens skulle forekomme. Generalbefaring paa Gruben 

 Blygangen af 15de Oktober 1725 melder: Gangen var 4 å 8 

 Fingre mæglig og falder slærkt til Syd. I Gesænkels östre 

 Sloss spores Erts. Gruben har paa nogle Aars Tid været 

 meget slet, da en paa den nordre Side indkommende Horn- 

 steen en lang Tid har fortrykt Gangen; men nu har denne 

 Hornsteen udsat sig med slærkt Dohnlæg til Syd og derfor 

 liar Hovedgangen igjen aabnel sig. Generalbefaringen af 



