164 C. H. Langberg- 



iTiærke, at de fleste Gruber i delte Slrög ikke have viist sig 

 saa g-avmilde under SloHon „(Underbjergets Hovedstol)" eller 

 efter at de have passeret Bergfoden, som ovenfor og paa 

 andre Steder er iagttaget, at Gangene i det midterste Dyb 

 af 80 til 100 Lagter, ere niægligst og meest ædle. Dog 

 har denne Grube viist det som er tverlimod, som forhen an- 

 fört. Ikke desmindre ere dog adskillige Gruber andensteds 

 indslillede, omendskjönt i forhaabentlige Anbrucher paa 

 mindre eller af lige Dybhed med denne." Professor Haus- 

 man udelader sig herom saaledes: yJ{ongsbergergangenes 

 Mæglighed varierer ogsaa efter de forskjellige Dybder, idet 

 de ere smalest i de övre Dybder, i midlere Dybder ere de 

 mægtigst og i end större Dybder — der i nogle Gruber ere 

 kjendte indtil halvtredie Hundrede Lagter — igjen pleie at 

 aftage." Uanseet det Usikkre i disse Opgaver, det theoreti- 

 ske Anströg de besidde, og det lidet Rimelige i, at Mæg- 

 tigheden, (vel egentlig Ædelheden), skulde rette sig efter 

 Fjeldets nuværende Overflades Beliggenhed, der neppe kan 

 være den oprindelige, vover jeg dog ei at benægte deres 

 Rigtighed, deels paa Grund af deres Ælde, deels ogsaa fordi 

 man af Direktör Henckels citerede Opsats seer, at det til 

 alle endog de sildigste Tider har tjent til Regel for Skjærp- 

 iiingen. En funden Anviisning bearbeidedes allid til 20 Lag- 

 lers Dyb; viste den ei der Spor til Forbedring, og overlig- 

 gende Drifter vare uden Held förte fra Skakten saavel 

 over Baandene som i Feldt, blev den indstillet; men sjelden 

 forlodes den tidligere, hvor lidet lovende end Anviisningen 

 var. Stort Værd har dog Observationen neppe, hvad Maulet 

 angaaer; Ihi Deichmann gjör ganske rigtig opmærksom paa, 

 at Erfaringen fra Segen Gottes Grube modsiger Regelen; 

 heller ikke finder jeg nogen bestemt Grube nogensteds paa- 

 i)eraabt, som kunne tjene til Exempel. 



