168 C. IL Langberg-. 



værende er det sikkrest og tilstrækkeligt at betrag le det 

 saalcdes. Som en Folge af denne Betraglningsrnaade bliver 

 det allsaa, hvad vel og under andre Oinstændiglieder stedse 

 bliver del rimeligste, nödvendigt at anläge, at Bevægelsen 

 er foregaaet langs med og imellem Baandenes Skiktdader 

 og aldrig paa tvers af samme, med mindre gjennemsætlende 

 Klöfter og Undersletter muligen skulle have dannet en Canal 

 i denne Retning, og er det paa denne Maade vi kunne for- 

 klare os det vistnok sjeldne Tilfælde, at de kunne forædle 

 Gangene. Det af Deichman udhævede og oftere forekom- 

 mende Factum, at Skiktaflösningerne og Klöfler i Gangenes 

 Nærhed kunne være aldeles fyldle med Solv — det saakaldte 

 Fladbröd — beviser yderligere Antagelsens Rigtighed. 



De Metaller, der ere underkastcde denne Flytning, ere i 

 Særdeleshed Zinkblænden, Blyglandsen og Sölvet Csaavel ge- 

 digent som Svovlsölvel?} og en Kraft maa fölgelig være 

 tilstede, der bevirker denne Bevægelse. Der kan efter det 

 Ovenstaaende ei være nogen Tvivl om, at denne Kraft har 

 sin Oprindelse fra Contaclen mellem Baand og Gang: og her 

 er igjen den mærkelige Erfaring, at jo större Contrasten er 

 mellem disses indbyrdes Beslanddele, deslo virksommere og 

 större er denne Kraft. Saalænge demie Krafts egentlige 

 Natur og Væsen ei er bekjendt, eller med andre Ord, saa- 

 længe man ei vover at benævne den og anvise den sin Plads 

 mellem kjendte Naturkræfter, kunne flere viglige Spörgsmaal 

 f. Ex. om Texturforholdenes Indflydelse neppe tilfredsstillende 

 afgjöres — jeg vover imidlertid ikke herpaa, og det maa her 

 være os nok at paavise Kraftens Tilværelse, og hvorfra den 

 sandsynlig har sin Oprindelse. For den praktiske Bergmand 

 er det af Vigtighed al vide, at denne Kraft synes lettest at 

 sætte Blænden og Blyglandsen i Bevæ^gelse. Da vi have seet, 

 at Bergarterne gjörc Modsland mod Bevægclsen, allsaa mod 



