172 C. IL Langberor 



Baandel ci er aldeles afsölvel, da jo alle Beliiigel.ser synli>en 

 eiidnu ere tilstede. 



Om F a h lb a a 11 d e n e. 



Vi have ved fore^i^aaeiide Anlednin(jer seet, hvorlidet 

 man overhovedet kjender til disse Leiesteder, som bcnævnes 

 Fahlbaand, men desto viktigere maa det da ogsaa efler det 

 der Fremhævede være, at see dette Lidet samlet, og jeg har 

 derfor forsöi^t en saadan Samlen. Hr. Direkleur Böbert siger 

 i sin Afhandling over Modums Blanfarveværk i Nyt Mag. for 

 Naturv. 5te B. Isle Hefte pag. 20: „Jeg har aldrig kunnet 

 afholde mig fra den Forestilling, at Fahlbaandene i visse 

 Maader afgive et Billede pan Dannelsen af et Leie, der halv- 

 veis er afbrudt og forhindret i sin Udvikling. Det synes, som 

 om Materialet til disse Erlsbaand ikke har havt Tid nok til 

 at concentreres paa et mere indskrænket Kum. Bestræbelsen 

 efter en saadan Concentration var forhaanden mellem de en- 

 kelte Ertsparlikler som Folge af deres gjensidige Altraction; 

 tnechaniske Hindringer turde imidlertid have afbrudt Fulden- 

 delsen af denne Ansamlingsproces; derfor nu den adspredlc 

 Forekomst af enkelte Metaldele i en paa sine Steder næsten 

 200 Lagter bred Zone, ,.(saa bred er den vistnok aldrig paa 

 Kongsberg)" isledelfor et manoe Gange smalere, men rigere 

 Leie. For denne Anskuelses Rioiighed taler et mærkvær- 

 digt Phænomen ved Modums Kobollbaand. Overalt nemlig, 

 hvor de forhen omtaltes rigere Erlslag findes, er det en tem- 

 melig constant Erfaring, al dv. omgivende Skikler ere næ- 

 sten ganske nden Erts, medens derimod en regelmæssig om- 

 endskjönt sparsom Fordeling af Erlsdelene igjennem alle 

 Skikter finder Sted der, hvor ingen rigere Lag ere for Haan- 

 den. Detl(^ Forhold maa dog vel synes tydeligen al hentyde 



