178 C. H. Langberg^ 



paa Kongsberg afgav Regelen for Driflerne paa hele Under- 

 berget og heller aldrig savnedes paa Overberget. Her gjor 

 sig fölgelig atter aldeles den samme Kraft gjældende, om end 

 i noget modificerel Form, som jeg ovenfor vidtiöftig udvik- 

 ledc fandt Sted mellem Gang og Baand, hvilken som der 

 vistes, havde sin Grund i de i nær Berörelse med hinanden 

 slaaende Bergarters Modsætning, og iöinefaldende er det, at 

 Hornblænden nelop af alle Bergarter, der her kunne optræde, er 

 den, der virkelig danner denne Modsætning, hvilken Professor 

 Hausman 1. c. p. 10 fremsælter paa sin sædvanlige grundige 

 Maade saaledes: „I Almindelighed besidder Glimmer- og 

 Hornblændeskiferen, og saaledes ogsaa i Kongsbergs Omegn, 

 en meget udpræget Skiktning, men denne er tyndere og mere 

 udmærket hos Giimmerskiferen med en Blanding af Talk- og 

 Chloritskifer, end hos Hornblændeskiferen. Aarsagen hertil 

 er visselig at söge i disse FossiliiMS eiendommelige, ydre 

 Struktur. Medens Glimmeren kun stræber derhen, at uddanne 

 sig i Længden og Bredden, saa söger Hornblændesubstantsen 

 at danne prismatiske Legemer. Denne forskjellige Bestræbelse 

 maatle ogsaa gjöre sig bemærkelig i de store Masser, der 

 fornemmelig sammensættes af disse Fossilier. Kaar altsaa hos 

 Giimmerskiferen kun findes een Afsondringsretning, men 

 denne da ogsaa i en forlrinlig Grad, saa gjor ved Hornblæn- 

 deskiferen sig ogsaa foruden denne ogsaa to andre Sideaflos- 

 ninger sig gjældende, hvilke skjære Hovedaflösningen under 

 skjæve Vinkler, og afsondre Massen i skjæve og forskudte, 

 firesidige prismatiske Masser, der i sin Figur ligne Hornblæn- 

 dens bekjendle primitive Form.*^ Da jeg, som ovenbemær- 

 ket, ei nærmere kan udvikle Forholdet, maa det være mig 

 tilladt at bemærke, al en saadan Erlsdannelsesmaade, afhæn- 

 gig af enkelte Skikters Stilling, ei heller andensteds er sjelden. 

 I Bergmanden beskrev jeg et saadant Forhold ved Wedelseies 



