206 N. Mejdell. 



skifre. Jog skal for Öioblikket kun bemærko, at de enkelte 

 mindre Partier af Kong^sbergskifrene, soin ere anlrufne i det 

 af Granitg-ncisen oplagne Terræn, i del Hele tatret vise samme 

 Slrog- og i Regelen ogsaa samme Faldrelning, som forefindes 

 i det tilgrændsende store Skiferfeldt selv, samt at Slröget 

 saavel ved disse, som ved Granitgneisens Strukturflader i det 

 Hele taget er parallel med Granit- og Skiferfeldlels Grændselinie. 



Granitgneisens Forekomslmaade maa formeentlig udelukke 

 enhver Tanke om Skiktning ved denne Kergart. Älidt inde i 

 de gneisaglige Varieteter fmder man granitiske, midt inde i 

 de granitiske finder man gneisagtige, begge saaledes for- 

 bundne med hinanden, at en Adskillelse er nmnlig. Man 

 finder i de forövrigt granitiske Partier Parallelstrukturen 

 incest udviklet henimod Grændsen mod Urskifrene; det er 

 netop paa den Maade, at Overgangen mellem begge Forma- 

 tioner tydeligt viser sig; men Parallelstrnkturen er ikke bun- 

 den til denne Grændse, man finder den mere eller mindre 

 tydelig snart hist, snart lier. Hvor Glimmeren mangler, fin- 

 der man endnu hyppig i de efter Strögets Retning langstrakte 

 Krystaller af Bergartens övrige Bestanddele Tendents til Pa- 

 vallelslruklur. Selv hvor Bergarten fremstiller sig som fuld- 

 kommen karakteristisk Gneis, (hvilket, som tidligere bemær- 

 ket, især er Tilfældet i Terrænets nordlige Deel}, er der 

 Intet ved Forekomsten, som berettiger til den Slutning, at 

 Bergarten oprindeligviis skulde have afsat sig i lagvise Par- 

 tier. Den lader sig maaskee hMtest spalte eller Parallelstruk- 

 turens Retning, men den er derfor ikke skiktet, ligesaa lidt 

 som eii Krystal kan sigcis at være sammensal af de Lann^IIer, 

 i hvilke ûcw ved HJælp af Gjennemgangen kan deles. Det er 

 el Struktur-, om man heller vil, et Kryst.illisntioilsforhold, 

 man har for sig, som Intet har med Skiktning at bestille. 



Granitgneisen tor eller del Anforte ikke ansees for en 



