Oeologiske Observationer ved Kongsberg-. 207 



skiktet Berorart. Större Föie kunde der være til at ansee 

 og^saa Kongsbergskifrene for uskiklede Bergarter. Skiktnin- 

 gens Spor er ved dem paa mangfoldige Steder aldeles ud- 

 sleltede, og man er nödt til at substituere Observationer 

 over Skifrigheden for Observationer over Skiktningen, hvilket 

 kan lade sig gjöre, da Parallélisme melleui Skifrigheden og 

 Skiktningen i Regelen finder Sted, — en Regel, hvorfra der 

 kun er yderst faa Undtagelser; paa andre Steder og det paa 

 meget betydelige Slrækninger er baade Skiktning og Skifrig- 

 hed forsvundne, Bergarten fremstiller sig som en krystallinisk- 

 kornig Blanding af de samme Mineralier, som sammensætte 

 Skifrene. Alen Forholdet er do^ her et ganske andet end 

 ved Granit-Gneisbildningen. Ved denne er paa enkelte lidet 

 betydende Undtagelser nær den mineralogiske Sammensætning 

 overalt den samme. Bestanddelene ere kun forbundne med 

 hinanden paa forskjellig Maade. Skiferterritoriet er derimod 

 sammensat af forskjellige Parallelmasser, folgende hinanden i 

 en vis Orden. Vislnok tilhöre de alle samme Bildningsrække, 

 de enkelte Led i Rækken danne Overgange til hinanden og 

 staae i mineralogisk Henseende i et vist Slæglskabsforhold 

 allerede derved, at de samtlige bestaae af krystalliniske Sili- 

 katskifre; men den lagvise Anordning er ikke desto mindre 

 umiskjendelig, om ogsaa Grændserne tildeels gaae i hinan- 

 den. Jeg kan saaledes ikke lösrive mig fra den Ide, at disse 

 Skifre bestaae af oprindeligviis stratificerede Bergarter, skjönt 

 deres Dannelsesmaade og Udviklingshistorie forövrigt er al- 

 deles ubekjendt. 



Hvorledes er nu Skiktslillingen i Kongsbergterritoriet 

 beskaffen? Ganske saaledes, som den maatle blive, om 

 Graniten var brudt frem fra Jordens Indre og havde skudt 

 Skikterne iveiret. Riglignok kan det synes paafaldende, at 

 de Skiferpartier, som træffes længer mod Vest, samtlige have 



