Geologiske Observationer ved KongsI)erg. 209 



Kosa samt vidore nordover; det er besynderli^ri, at en saa- 

 dan forholdsviis meget smal Skiferzorie skal Kunne forlsælle 

 med saadan Regelmæssighed nnMt inde i en vnlkansk Berg- 

 art. Man vilde vel have fundtt det rimelitrere, om i\ci\ var 

 bleven skudt tilside, gjennembrudt, splillet ad i Smaastyker. 

 Men jeg antager dog ikke denne Oinslændighi'd for at være 

 af nogen afgjörende Vægt; thi de mekaniske Virkninger af 

 en saa uhyre Nalnrrevolulion som Granilmassens Frembrud, 

 lade sig ikke i alle sine Détailler kontrollere; der kan ved 

 dem være Adskilligt, son» seer besynderligt nok ud, men som 

 derfor ikke behöver at være umnligt. Mere Vægt troer jeg 

 at kunne lægge paa Overgangsforholdene mellem begge 

 Bildninger paa saadanne Lokaliteter — Noget, som jeg i det 

 Efterfölgende nærmere skal omhandle. — Er den, som det 

 ellers maalte synes, hö-st besynderlige Skiktslilling i Kongs- 

 bergegnen virkelig en Folge af Granilens Frembrud, saa maa 

 disse Urskifre, da Katastrofen indtraf, have været i Besid- 

 delse af en hoi Grad af Elasticilet, hvilket ved disse Bildnin- 

 ger neppe vil kunne ansees for urimeligt. Men uanseet en- 

 hver Theori om Granitens Oprindelse er det en Mening, som 

 jeg under alle Omslændigheder maa holde fast ved, at disse 

 Skifre eller idelmindste enkelte Partier af dem engang have 

 været i en opvegel, seig Tilstand, og at de i denne Tilstand 

 ved mekaniske Kræfters Indvirkning paa mange Steder ere 

 bragte ud af sin oprindelige Stilling mod hinanden. Hvor- 

 ledes Skikterne ellers skulde kunne være skudt saaledes ind 

 i og omkring hinanden, som det her paa mangfoldige Steder 

 viser sig at være Tilfeldet, er fur mig ubegribeligt. Det er 

 vanskeligt ved Beskrivelse at give et saa tro Billede af et 

 saadant Naturforhold, at man kan bibringe Andre den sannne 

 Forvisning, som man har faaet ved selv at see; men jeg 

 drister mig til at antage, at Enhver, som med egne Oine og 

 VII. 2 



