360 P. C. Asbjörnsen 



135. Ast. semisulcala (Crassina) Loach., Möller. Al- 

 inindelig ovoralt, fornemmelig paa Leerbund fra 5 — 30 Fv. 

 De slörsle Exemplarer omtrent eti Tomme lange. 



136. Ast. striata (Nicania) Leach. Almindelig overalt, 

 og gaaer i Haahausdybet ned til en Dybde af 80 — 140 Fv. 



137. Ast. Ban ksi i (Nicania) Leach. Gjennem en Man g- 

 foldighed af Overgange synes denne, som Sårs ogsaa har 

 bemærket, atgaaeover i ôcn foregaaende, hvis Aarsag disse 

 tvende Arter maaskee rettest burde reduceres lil een. Fore- 

 kommer temmelig hyppigt paa Leerbund sammen med foregaa- 

 ende til et Dyb af 100 Favne. Hos Forbes og Hanley har 

 jeg nu, efter at dette Værk er kommet hid, fundet en Be- 

 kræftelse paa detAnförte, at Astarte striata og A. Banksii kun 

 bör betragtes som een Art, men naar disse Forfattere ogsaa 

 sammensmelte Astarte danmoniensis og scolica, gaae de vist- 

 nok forvidl i sin Reduktionsiver. Delte have de gjort, i del 

 de have henfört begge Former under Astarte sulcata da Costa. 

 De anföre, at de have sammenlignet flere 100 Exemplarer «f 

 disse Former fra de forskjelligste Lokaliteter; de have hos 

 disse ikke formaaet at finde nogen anden væseutlig Forskjel end 

 den krenulerede Rand hos Formen danmoniensis, og delte ene 

 Mærke ansee de ikke tiistrækkeligt til at skille Formerne som 

 Arter. Med Hensyn lil den större eller mindre Nærhed af 

 Ribberne og deres bestemte Forhold til MellemrummeTie, hedder 

 del videre, da kan der ikke lægges nogen Vægl paa dette, 

 fordi del beror paa Dyrets hurtigere eller langsommere Væxt; 

 saaledes slaae Ribberne langt fra hverandre hos de sydlige 

 Astarler, hvis Udvikling er gajiet langt hurtigere for sig, 

 medens de hos de nordlige, som have udviklet sig langsom- 

 mere, og ere kuede i Væxteii, ere skarpere begrændsede og slaae 

 tættere sammen. Dette Raisonenumt kan synes meget antageligt, 

 men det forekommer mig, al del maa falde, naar man som 



