Zoolog-isk Reise i Lofoten og- Vesteraalen. 409 



morer dem at iagtlage, og derfor nödig ville see sig forstyr- 

 rede af Uvedkommende i denne Fornöielse. Der hviler Ed- 

 dcrliunnen i sin blöde Duunseng, medens de praglfulde Steg- 

 ger (Hanner) i venskabeligt Sammenhold sidde længere nede 

 paa Klippen, hvorfra de, saasnart en Baad nærmer sig, med 

 gravitetisk Værdighed vrikke sig ud i Soen, hvor de troe sig 

 sikkre. Der svæve Maagerne med deres hæse Skrig, der 

 ved Mængden af de Struber, der istemme det, næsten blive 

 bedövende, over Hovedet af den, der borttager deres Æg, 

 eller de sees, naar Ingen forstyrrer deres Ro, som tættc hvidc 

 Punkter at bedække Skjæret, hvor de have deres Reder. Der 

 omcirkler Kjælden arrigt den forbiseilcnde Baad, og de vævre 

 Teister dukke pistrende omkring mellem hverandre; men paa 

 de brattere Holmer sidde i tætte Klynger de store Skarve og 

 vifte med Vingerne for at torre dem efter en Nedfart paa 

 Dybet. 



Som de betydeligste Ægvær i Lofoten og Vesteraalen maa 

 nævnes : Henningsvær og Lyngvær i Vaagen , Borgevær i Borge, 

 Brandsholmene i Buxnæs, Anholmen med omliggende Öer i 

 Bö og Andenæsvær i Dverbergs Præstegjæld, samt Fugle- 

 kolonierne paa Væro og Röst, paa Nykerne i Malnæs Annex 

 og ved Gaarden Bieg paa den mod lishavet vendende Deel 

 af Andoen. Paa disse fire Steder klække Lomvier, Alker, 

 Lundefugle og Krykker i Skarer, om hvis Tallöshed den, 

 der ikke selv har seet et saadant Fuglebjerg, ikke engang 

 vil kunne gjöre sig et tydeligt Begreb, men ansee hvad derom 

 fortælles for lutter Overdrivelse. 



Men det er ikke blot Söfuglene, hvis uhyre Masser meer 

 end rigeligt erstatter Ögruppens Mangel paa Arter. Ogsaa 

 af Landfuglcne gives der nogle, der, omendskjönt kun paa 

 enkelte Steder og blot i Vesteraalen, forekomme i större 

 Mængde, end man al samme eller beslæglede Arter er vant 



Ö 2 



