Kunsten at veje. 11 



man paa et Bord i en Afstand af 6 til 8 Fod fra Balancen 

 en Kikkert paa et Stativ, og- iagttager igjennem denne Ba- 

 lancens Oscillationer. Paa den Gradbue, ved hvilken Skaalen 

 GO hæng-er, gaaer Delingen fra neden opad fra til 20; 

 paa den modsatte fra oven nedad fra 20 til 40, saa at det 

 midterste Punkt paa den forste er 10 paa den sidste 30. 

 Naar Bjelken svæver i horizontal Stilling- viser altsaa den ene 

 Spids paa Tallet 10, den anden paa 30 O- Man har herved 

 den Fordeel, at man af de nedskrevne Tal strax seer, paa 

 hvilken Side Observationen er gjort. 



Jo större Belastningen, og jo fölsommere Balancen er, 

 desto langsommere svinger den, og desto længere varer det 

 inden den kommer til Hvile. At oppebie dette, vilde altsaa 

 være tidsspildende, og giver desuden ej saa nöjagtigt Resul- 

 tat, som at iagttage de yderste Punkter paa Gradbuerne, 

 imellem hvilke Spidserne svinge. I hvor nöiagtigt Center- 

 kniven er bearbeidet, saa er den dog ej en fuldkommen ma- 

 thematisk ret Linie, og den mindste Uregelmæssighed kan 

 bringe den til at standse i en Stilling, som afviger lidt fra 

 den sande Ligevægtsstilling. Man benytter derfor folgende 

 Fremgangsmaade: 



1) Naar Massen Q er lagt paa Skaalen I, og saa mange 

 Lodder P + p, paa Skaalen II, at Spidserne paa Bjelkens 

 Ender svinge om et Punkt, der ligger nær Midtpunkterne 10 

 og 30 paa Gradbuerne Qivilket er Hensigten med Tillægget 

 af den lille Masse p, der, ifald den maa lægges til Q, be- 

 tragtes som negativ^, iagttager man flere Gange i Rad de 

 överste og nederste Punkter paa Gradbuen I, ved hvilke Vi- 

 seren standser. Disse være a, b, c, d; ere a og c de ne- 



Hver Deel paa Gradbuerne betegner en Vinkel af hdt over 15 x^li 

 nutter. 



Andreas Holmsen 



